Постанова
Іменем України
 
23 грудня 2020 року              
 
м. Київ
 
провадження № 22-ц/796/14012/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),
суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,
за участю секретаря Ратушного А.В.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 
на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва про відмову у відкритті провадження
 
від 15 вересня 2020 року 
 
в складі судді Чех Н.А. 
 
у справі №755/13011/20 Дніпровського районного суду м. Києва
 
за заявою ОСОБА_1 
 
про встановлення факту, що має юридичне значення,
 
                                                    В С Т А Н О В И В: 
 
07 вересня 2020 року ОСОБА_1 в порядку окремого провадження звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту припинення з 31.01.2020 повноважень членів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, Комісія) ОСОБА_2 ,                    ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
 
Заяву мотивовано тим, що 04.02.2020 НКРЕКП прийнято постанову, якою було збільшено тарифи на централізоване водопостачання та водовідведення, що в свою чергу істотно збільшує розмір (обсяг) тарифів порівняно з попередніми та ставить споживачів у невигідне становище.
 
Зазначив, що дана постанова приймалася у складі наступних членів НКРЕКП: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , термін перебування яких на посаді сплив 30.01.2020. Припинення з 31.01.2020 повноважень членів НКРЕКП: ОСОБА_2 ,                ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 свідчить про те, що засідання від 04.02.2020, на якому для киян були підвищені тарифи на централізоване водопостачання та водовідведення, було неправомочним, а рішення про підвищення тарифів взагалі не могло бути прийнято.
 
Вважав, що встановлення факту припинення повноважень вказаних членів НКРЕКП, починаючи з 31.01.2020, безпосередньо впливає на законність прийнятих рішень НКРЕКП, в тому числі, щодо підвищення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення для киян, а тому задоволення даної заяви сприятиме відновленню прав споживачів послуг водопостачання та водовідведення.
 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2020 року відмовлено у відкритті провадження.
 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, заявник звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилався на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, що є підставою для її скасування.
 
В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції, посилаючись на те, що із заяви вбачається спір про право, не зазначив яке саме право та у відношенні до кого.
 
Судом безпідставно здійснено посилання на постанову Пленуму Верховного Суду України від 1995 року, оскільки дана постанова прийнята до набрання чинності новим Цивільним процесуальним кодексом України.
 
Зазначив, що порушене в заяві питання стосується не тільки необхідності встановлення обставин, пов`язаних з ухваленням НКРЕКП рішення, але й ряду інших обставин, у зв`язку з діяльністю вказаної комісії та її складу.
 
За вказаних обставин просив скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15.09.2020 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Заявник, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності заявника.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення заявника, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту заяви вбачається спір про право.
 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним з наступних підстав.
 
Законодавцем визначено, що виникнення особистихі майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте, не завжди особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому, у певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення.
 
Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
 
В частині 2 статті 293 ЦПК України визначено перелік справ, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження. Зокрема, згідно пункту 5 цієї статті в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частиною 1 статті 315 ЦПК України визначено перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку. Указаний перелік не є вичерпним.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Крім того, законодавцем визначено, що у разі встановлення юридичного факту, відбувається поновлення порушеного права фізичної особи, без додаткового вирішення спорів.
 
Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_1 просив встановити факт припинення з 31.01.2020 повноважень членів НКРЕКП: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та  ОСОБА_5 , оскільки на час прийняття постанови від 04.02.2020 щодо підвищення тарифів на центральне водопостачання та водовідведення тримісячний термін перебування зазначених осіб вже сплив. Дане збільшення тарифів порушує права споживачів, а за обставин закінчення повноважень у членів НКРЕКП, засідання на якому було прийнято рішення від 04.02.2020 щодо підвищення для киян тарифів на центральне водопостачання та водовідведення, було неправомочним. На думку заявника, задоволення даної заяви сприятиме відновленню його прав та інтересів, а також прав всіх українських споживачів.
 
З наведеного слідує, що ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом прав споживача щодо зменшення тарифів на центральне водопостачання та водовідведення. Вважав, що для відновлення його права на тариф щодо надання централізованого водопостачання і водовідведення необхідно скасувати постанову НКРЕКП "Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 16.06.2016 №1141" від 04.02.2020 №283, а для цього необхідно встановити факт припинення з 31.01.2020 повноважень членів Комісії.
 
Також, фактично зі змісту заяви вбачається, що оспорюється дійсність постанови НКРЕКП від 04.02.2020, яку на думку заявника, прийнята неповноважним складом. А метою заяви є оскарження конкурсного відбору на зайняття посади члена НКРЕКП та скасування рішень, ухвалених, на думку заявника, неповноважним складом Комісії.
 
Крім того, пред`явлені ОСОБА_1 у заяві вимоги стосуються всіх українських споживачів послуг водопостачання та водовідведення, оскільки дійсність постанови про підвищення тарифів впливає на права та обов`язки всіх споживачів на території України послуг водопостачання та водовідведення.
 
Таким чином, вимога заявника про встановлення юридичного факту, що має юридичне значення, не є приватним правом ОСОБА_1 .
 
В свою чергу слід зазначити, що захист прав споживачів у суді відбувається в порядку позовного провадження. Тобто, із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.
 
За приписами ч. 4 ст. 315 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви вбачається спір про право.
 
За вказаних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку відмову у відкритті провадження у справі, оскільки зі змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір право. 
 
До того ж, сам заявник в апеляційній скарзі зазначив, що порушене в заяві питання стосується не тільки необхідності встановлення обставин, пов`язаних з ухваленням НКРЕКП рішення, але й ряду інших обставин, у зв`язку з діяльністю вказаної комісії та її складу.
Судом правильно зазначено в ухвалі, що порядок призначення членів НКРЕКП та порядок і підстави припинення повноважень членів НКРЕКП визначено діючим законодавством України, а тому факт припинення повноважень членів Комісії не підлягає розгляду в порядку окремого провадження. Зокрема, підстави припинення повноважень членів комісії визначено в Законі України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг". А як вже зазначалось вище,                 ч. 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Доводи апеляційної скарги, що судом безпідставно здійснено посилання на постанову Пленуму Верховного Суду України від 1995 року не спростовують висновку суду щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження.
 
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.
 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України, 
 
                                                           П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2020 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий                                                                                                               О.Ф. Мазурик
 
Судді                                                                                                                            В.А. Кравець
 
                                                                                                                                  Л.Д. Махлай