УХВАЛА

28 жовтня 2020 року 
м. Київ
справа № 540/2363/19
адміністративне провадження № К/9901/25675/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,
суддів - Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у справі №540/2363/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі про стягнення середнього заробітку (заробітної плати) за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

І. Суть справи

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі про стягнення середнього заробітку (заробітної плати) за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Херсонський окружний адміністративний суд своїм рішенням від 21 січня 2020 року позов задовольнив частково:

- стягнув з Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час затримки виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року у справі №821/1248/16 за період з 15 грудня 2016 року до 19 грудня 2016 року (включно), а також з 29 квітня 2017 року до 24 вересня 2019 року (включно).

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 10 червня 2020 року змінив рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 21 січня 22 року та виклав абзац другий резолютивної частини у наступній редакції:

«Стягнути з Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час затримки виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року у справі №821/1248/16 за період з 15 грудня 2016 року до 19 грудня 2016 року (включно), а також з 29 квітня 2017 року до 16 травня 2019 року (включно) у розмірі 88221,56 грн (вісімдесят вісім тисяч двісті двадцять одна грн 56 коп)».

В іншій частині рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року залишив без змін.

Суди встановили, що спірні правовідносини виникли у зв`язку із стягненням з Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі на користь ОСОБА_1 заробітку за час затримки виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року у справі №821/1248/16 за період з 14 грудня 2016 року до 25 вересня 2019 року (дату видання наказу щодо поновлення на роботі включно); та встановленням судового контролю за виконанням судового рішення.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, виходив з того, що оскільки за період з 15 грудня 2016 року до 19 грудня 2016 року та з 29 квітня 2017 року(з наступного дня видачі наказу №117-о) до 16 травня 2019 року(дата видачі наказу №197-о ), а ні до 24 вересня 2019 року (дата видання наказу про зарахування ОСОБА_1 до штату Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі) позивачу має бути відшкодований середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України, який, як встановлено постановами Херсонського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року та П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року у справі №821/1248/16 при середньоденному грошовому забезпеченні позивача складав: 165,83 грн за 532 календарних дні, складає без урахування вихідних та святкових днів у розмірі: 88221,56 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у справі №540/2363/19. Також скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження.

Стосовно клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, то Верховний Суд вважає за необхідне його задовольнити з наступних підстав.

Згідно статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

Постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду була ухвалена 10 червня 2020 року, повний текст складений 11 червня 2020 року. Однак, скаржник подав касаційну скаргу 8 жовтня 2020 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження.

У касаційній скарзі вказує, що повний текст постанови суду апеляційної інстанції поштовим зв`язком йому надіслано не було та отримано ним 8 вересня 2020 року у приміщенні суду першої інстанції, на підтвердження чого додає копію заяви про отримання судового рішення та копію постанови апеляційного суду, на яких міститься розписка позивача про отримання.

Отже, оскільки скаржник подав касаційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд визнає поважними наведені скаржником причини пропуску строку на касаційне оскарження.

Проте, ознайомившись з доводами касаційної скарги, Верховний Суд вважає за потрібне відмовити у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

ІІ. Мотиви Верховного Суду

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Своєю чергою, за змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Посада публічної служби, яку обіймав позивач (заступник начальника відділу організації викриття економічних злочинів оперативного управління Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі) та у зв`язку з проходженням служби на якій виник цей спір, не відноситься до категорії службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище у розумінні примітки до статті 50 Закону України "Про запобігання корупції".

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що ця справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Однак, доводи, викладені в касаційній скарзі, стосуються встановлення фактичних обставин справи та переоцінки доказів у ній, між тим як відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Одночасно, скаржником не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості або виняткового значення, а також не виділено особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору. Допустимість відкриття касаційного провадження, якщо справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для скаржника, зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики. Йдеться про реалізацію принципів верховенства права та правової визначеності, рівності перед законом і судом з метою гарантування розумної передбачуваності судового рішення. 

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Водночас, аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з установленими судами обставинами цієї адміністративної справи не дають підстав для висновку про наявність обставин, наведених у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Крім того, посилання скаржника на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 6 серпня 2019 року у справі №813/6551/15 і від 14 березня 2018 року у справі №805/5097/15-а є безпідставними, оскільки правовідносини у цих справах не є подібними до правовідносин у справі №540/2363/19.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Визнати поважними підстави пропуску строку ОСОБА_1 на касаційне оскарження постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у справі №540/2363/19 і поновити його.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у справі №540/2363/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі про стягнення середнього заробітку (заробітної плати) за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Н.М. Мартинюк
А.В. Жук 
Ж.М. Мельник-Томенко 
Судді Верховного Суду