КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                   
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
 
08 грудня2020 року                                                                                              м. Київ
 
Унікальний номер справи № 426/15198/19  
Апеляційне провадження 22-ц/824/11086/2020 
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Махлай Л.Д., 
суддів Кравець В.А, Мазурик О.Ф.
при секретарі Гойденко Д.В.
сторони          
позивач                      Публічнеакціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк»  
відповідачі                      
ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційнускаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», подану через представника Легезіна Олексія Геннадійовича, та апеляційну скаргу      ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_2 ,на рішення Голосіївськогорайонного суду м. Києва від 09 червня2020 року, ухвалене під головуванням судді Чередніченко Н.П., у справі за позовом Публічного акціонерноготовариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до    ОСОБА_1,     ОСОБА_3 и про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
у грудні 2019 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , у якому просив стягнути з останніх солідарно заборгованість за кредитним договором в сумі 202970,46 грн, яка складається із 25 210,46 грн процентів за користування кредитом та 177 760 грн  заборгованості за кредитом. 
В обґрунтування позову зазначало, що 29.10.2012 між банком та  ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 421/2012-Р, відповідно до якого банк надав кредит у сумі 200 000 грн, із процентною ставкою за користування кредитом 16,00 % річних, зі строком повернення до 28.10.2027та встановлено графік погашення кредиту.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 29.10.2012 між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 421/2012-Р/П, за умовами якого, остання, зобов`язалась в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед банком за виконання позичальником умов кредитному договору.
 Станом на 13.11.2019 утворилась заборгованість по кредитному договору у сумі 202 970,46 грн, яка складається із: 25210,46 грн - нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період із 01.06.2014 по 30.04.2015, 177 760 грн - заборгованість за кредитом, яку ні позичальник, ні поручитель не погашає. 
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09.06.2020 позов задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 202 970,46 грн. В позові до  ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ПАТ АБ «Укргазбанк» через представника  подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у позові до  ОСОБА_4 та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, судом не враховано, що за договором поруки поручитель зобов`язалась повідомляти банк про зміну адреси. Направлення вимоги про дострокове погашення кредиту є правом, а не обов`язком банку. До того ж у договорі поруки вказано адресу поручителя у м. Луганськ, де у зв`язку з окупацією території тимчасово не здійснюється доставка поштової кореспонденції.
Не погоджуючись з даним рішенням суду,  ОСОБА_1 через представника  подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду в частині задоволення позову та ухвалити нове про відмову у позові. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, судом не враховано, що банк не звертався до позичальника з вимогою про дострокове погашення всієї суми кредиту, а тому позовні вимоги про стягнення залишку кредиту є передчасними. Судом неправильно встановлено дату здійснення останнього платежу. Сам позивач вказує, що останній платіж у сумі 1 112 грн здійснено позичальником у червні 2014, а суд без будь - яких доказів вказав, що такий платіж здійснено 11.12.2017, а тому позовна давність не пропущена. Виходячи з дійсної дати  сплати коштів за кредитом вимоги банку за період з червня 2014 по листопад 2016 знаходяться поза межами позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачкою.
У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» представник                           ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зазначає, що обов`язок поручителя сплатити заборгованість виникає лише через 2 дні після отримання поручителем від банку письмової вимоги про сплату боргу, яка має містити номери рахунків (п.2.2 договору поруки). Оскільки такої вимоги банк не направляв, то суд правильно відмовив у позові до поручителя.
Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу відповідачки та просила її задовольнити. Апеляційну скаргу  позивача просила залишити без задоволення.
ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їївідсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підягає часткому задовленню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 29.10.2012 між АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 421/2012-Р, відповідно до умов якого банк надав відповідачці кредит у сумі 200000 грн, із процентною ставкою за користування кредитом 16,00 % річних, зі строком повернення до 28.10.2027, а ОСОБА_1 зобов`язалась повернути кредит, та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, встановлених договором.
Цього ж дня між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки                                № 421/2012-Р/П, за умовами якого, остання, зобов`язалась в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед банком за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору.
Відповідно до наданого банком розрахунку станом на 13.11.2019 заборгованість за кредитним договором складає 202 970,46 грн, з яких 25 210,46 грн - проценти за користування кредитом за період з 01.06.2014 по 30.04.2015 та 177 760 грн - заборгованість за кредитом.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту та не надала доказів на  спростування розрахунку заборгованості, складеному позивачем. Суд зазначив, що позовна давність позивачем не пропущена, оскільки  останній платіж ОСОБА_1 внесено 11.12.2017, а позов подано 05.12.2019, тобто в межах позовної давності. Відмовляючи у задоволенні позову до поручителя суд виходив з того, що в порушення умов договору поруки банк не направляв поручителю вимогу про погашення заборгованості, у тому числі про дострокове погашення всієї суми кредиту.
Колегія суддівчастковопогоджується з такими висновками суду першої інстанціївиходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 мт. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до договору.
Стаття 525 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За матеріалами справи встановлено, що 29.10.2012 між АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у сумі 200 000 грн строком до 28.10.2027. сторони погодили, що погашення кредиту та сплата відсотків за користування кредитом має відбуватися щомісячно у розмірах, визначених у графіку погашення кредиту.
Відповідно до цього графіку  ОСОБА_1 мала щомісячно вносити на погашення кредиту по 1 112 грн, останній платіж складає 952 грн. Також визначено щомісячний розмір відсотків, які підлягають сплаті.
Оскільки позичальник порушила умови договору щодо своєчасного погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом суд дійшов правильних висновків про те, що позивач має право як на стягнення заборгованості по кредиту, так і на дострокове стягнення залишку кредиту.
Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки позивач не направляв вимогу  ОСОБА_1  про дострокове стягнення всієї суми заборгованості, то він має право лише на стягнення простроченої заборгованості в межах позовної давності суперечать положенням ч. 2 ст. 1050 ЦК України та кредитному договору, який не містить будь - яких заборон на стягнення всієї суми кредиту у разі порушення боргових зобов`язань позичальником. Умови договору не містять положень про обов`язкове попередження позичальника щодо наміру банку стягнути заборгованість достроково.
Відповідно до п. 4.2.4 кредитного договору банк має право вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобов`язань по цьому договору, включаючи стягнення всієї суми кредиту, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання більше, ніж на один місяць.  Даний пункт містить положення про те, що вимога про дострокове виконання позичальником своїх зобов`язань направляється останньому у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від банку. Цей пункт не містить положень про те, що банк зобов`язаний направити таку вимогу та, що у разі не направлення письмової вимоги банк не має права дострокового стягнення через порушення позичальником своїх зобов`язань. У частині 2 ст. 1050 ЦК України також не вказано, що для дострокового стягнення кредитор зобов`язаний повідомити позичальника про свій намір стягнути всю суму коштів, які залишилися несплаченими.
Разом з тим, суд вказав, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості внесено позичальником 11.12.2017. При цьому суд не звернув уваги на те, що позивач у позовній заяві зазначив, що останній платіж по кредитному договору внесено у                           червні 2014 року. У матеріалах справи відсутній будь - який розрахунок заборгованості по кредитному договору. Документ, який позивач назвав «розрахунок заборгованості» не містить необхідних складових, які мають бути зазначені у розрахунку, та який би можна було перевірити. У цьому документі (а.с. 6) вказано лише загальну суму заборгованості, без наведення будь - яких розрахунків.
У виписці з особового рахунку позичальника останнє погашення по кредиту вказано 22.05.2014, надалі будь - які платежі на погашення заборгованості відсутні, проте 04.12.2017 зазначено погашення прострочених відсотків у сумі 1,22 грн.
Відповідач заперечував сплату такої суми 04.12.2017, а матеріали справи не містять даних про те, що таку суму сплатив саме позичальник чи поручитель. Ця сума не відповідає  графіку погашення кредиту, та сам позивач у позовній заяві не вказує на те, що ця сума сплачена позичальником. Натомість позивач вказав, що відповідач не виконує належним чином зобов`язання з червня 2014 року.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.
Частиною 5 статті 261 ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
За умовами кредитного договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником шляхом внесення коштів щомісячними платежами, з першого та не пізніше 28 числа кожного місяця, а остаточне погашення кредиту має відбутися не пізніше 28.10.2027.
Відповідно до п. 5.8 кредитного договору, строк позовної давності за цим договором встановлюється сторонами в три роки, тобто сторони не збільшували позовну давність.
Сторони у договорі визначили як окремі зобов`язання з виплати щомісячних платежів, так і термін повернення кредиту в цілому. 
Позивач уже з червня 2014 року достовірно знав про порушення позичальником зобов`язань щодо сплати чергового платежу, проте звернувся до суду з даним позовом лише 28.11.2019. 
Відтак прострочені щомісячні платежі по тілу кредиту можуть бути стягнуті лише в межах позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, а саме за період з                           листопада 2016 року  по листопад 2019 року.
Відповідно до графіку погашення кредиту щомісячний платіж складає 1 112 грн. Відтак стягненню підлягають прострочені платежі у сумі 40 032 грн (1 112 грн * 36 місяців), а також залишок кредиту у сумі 105 480 грн (1 112 грн * 94 місяці+ 952 грн останній платіж), що разом складає 145 512 грн.
Проценти за користування кредитом позивач просив стягнути за період з 01.06.2014 по 30.04.2015. Оскільки даний період знаходиться поза межами позовної давності, а вимог про стягнення процентів у межах позовної давності позивач не заявляв, у стягненні цих сум слід відмовити.
За вказаних обставин рішення суду в частині стягнення процентів за користування кредитом підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові в цій частині, а рішення щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту підлягає зміні із зменшенням заборгованості, яка належить до стягнення з 177 760 грн до                   145 512 грн. Відповідно підлягає зменшенню сума судового збору, що стягується з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.
Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог до поручителя колегія суддів вважає правильними.
Так, згідно із ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Згідно із ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Пунктом 2.1 договору поруки передбачено, що у випадку невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором кредитор звертається з письмовою вимогою про виконання зобов`язань до позичальника та/або поручителя. У разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов`язаний повідомити про це позичальника, а в разі пред`явлення до нього позову - подати клопотання про залучення позичальника до участі у справі.
Згідно з п. 2.2 договору поруки поручитель зобов`язаний не пізніше 2-х днів з дати письмової вимоги перерахувати суму заборгованості позичальника за кредитним договором на рахунки, на яких враховується заборгованість позичальника в                                 АБ «Укргазбанк», МФО 320478. Номери рахунків зазначаються в письмовій вимозі кредитора.
Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Суд першої інстанції правильно виходив з того, що за  умовами договору поруки виникнення права вимоги у банку до поручителя пов`язане з обов'язком банку направити поручителю письмову вимогу із зазначенням розміру заборгованості та номеру рахунку, на який необхідно внести кошти. Обов'язок поручителя внести такі кошти наступає через 2 дні після отримання такої письмової вимоги.
Саме позивач взяв на себе зобов'язання повідомити поручителя про розмір боргу, який йому необхідно сплатити за боржника та номер банківського рахунку, на який ці кошти мають бути зараховані. 
Позивач не надав будь - яких доказів про направлення поручителю письмової вимоги та на ці обставини у позові не вказував, а відтак вимоги до поручителя є передчасними.
Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують, оскільки позивач не заперечує, що умова договору поруки про направлення поручителю письмової вимоги ними ним не виконана.
 За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові до поручителя є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі позивача. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,
                                               п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Голосіївськогорайонного суду м. Києва від 09 червня 2020 року  в частині стягнення процентів за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у позові. Рішення в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту змінити, зменшивши розмір заборгованості з 177 760 грн до 145 512 грн, у зв`язку з чим абзац другий резолютивної частини рішення викласти у наступній редакції.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» (ЄДРПОУ 23697280, місцезнаходження: м. Київ,                     вул. Єреванська,1) заборгованість за кредитним договором у сумі 145 512 грн та                  1 455,12 грн судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 08.12.2020.
 
Головуючий                                                                         Л. Д. Махлай 
 
Судді                                                                                     В. А. Кравець
 
                                                                                              О. Ф. Мазурик