ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2830/20 Справа № 201/5066/15 	  	Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О.А. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року                         Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.
при секретарі         -        Кравченко Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 
на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2015 року
по справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення суми боргу та витрат,-

ВСТАНОВИЛА:
В березні 2015 року до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення суми боргу та витрат.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2  до ОСОБА_3 ,  ОСОБА_1 про стягнення суми боргу та витрат - задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 22 березня 2012 року в загальній сумі 818 650 грн.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 22 березня 2012 року в загальній сумі 23 394 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_4 і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в вигляді судового збору з кожного окремо по 1827 грн. (всього 3654 грн.). 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.
Відзивів на апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 вересня 2015 року від інших учасників справи не надходило.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що за договором позики грошей від 22 березня 2012 року оформленого в вигляді простого письмового договору - розписки між позивачем ОСОБА_2 і відповідачем ОСОБА_4 в цей день 22 березня 2012 року, цей відповідач отримав в борг від позивача кошти в сумі 35000 доларів США (на той час по тому курсу долара це складало 280000 гривень), про що було складено письмовий договір, оформлений в вигляді розписки; вказаною угодою передбачалися умови користування і повернення коштів і що строком повернення відповідачем грошей позивачу повинно бути 30 березня 2012 року включно, за вимогою позивача. Про отримання вказаних коштів відповідачем у позивача в цей же день свідчить вказана власноручно написана відповідачем розписка, проти чого не заперечували сторони і їх представники. З відповідачем ОСОБА_3 26 березня 2012 року було укладено договір поруки і цей відповідач зобов`язався погашати борг набувача вказаних коштів ( ОСОБА_4 ) в розмірі, еквівалентному 1000 доларів США. Вказані кошти відповідачем в зазначений термін не повернуті. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що свої зобов`язання про позику позивач виконав повністю, термін повернення грошей закінчився, відповідач в добровільному порядку грошей не повертає, коштами користується до теперішнього часу, а тому стягнув на користь позивача з ОСОБА_4 заборгованість по розписці в сумі 818 650 грн. та солідарно з ОСОБА_4 і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 22 березня 2012 року в загальній сумі 23 394 грн. 
Але з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, що 22 березня 2012 року оформлено в вигляді простого письмового договору - розписки між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про те, що відповідач отримав в борг від позивача кошти в сумі 280 000,00грн.(двісті вісемдесят тисяч) що еквівалентно 35 000 доларів США про що було складено письмовий договір, оформлений в вигляді розписки.
Вказаною угодою передбачалися умови користування і повернення коштів і що строком повернення відповідачем грошей позивачу повинно бути 30 березня 2012 року включно. 
Про отримання вказаних коштів відповідачем у позивача в цей же день свідчить вказана власноручно написана відповідачем розписка (а.с.6).
З відповідачем ОСОБА_3 26 березня 2012 року було укладено договір поруки і цей відповідач зобов`язався погашати борг набувача вказаних коштів, ОСОБА_4 , в розмірі, 8 000,00 грн., що еквівалентно 1000 доларів США. Вказані кошти відповідачем в зазначений термін не повернуті. 
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок , а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (п. 3 ст. 510 Цивільного кодексу України). Позичальник зобов`язується повернути (погасити) борг, сплатити проценти згідно умов договору. 
В порушення зазначених норм закону та умов укладеного договору відповідач свої зобов`язання за вказаним договором позики належним чином не виконав, на підставі чого утворилася заборгованість. 
Суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 22 березня 2012 року в загальній сумі 818 650 грн., й стягнути солідарно з ОСОБА_4 і ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 борг за договором позики від 22 березня 2012 року в загальній сумі 23 394 грн.. 
Зі змісту розписки від 22 березня 2012 року вбачається, що відповідач отримав від позивача в борг грошові кошти у розмірі 280 000,00 грн, що на момент укладання розписки еквівалентно 35 000,00 доларів США, що свідчить про отримання коштів у борг в національній валюті (гривні).
В судовому засіданні з`ясовано, що кошти у позивача відповідач у вказаній сумі дійсно брав, було складено договір (оформлений у вигляді простого письмового договору - розписки) про суму боргу та термін повернення грошей, відповідач умови договору позики не виконав і гроші не повернув. 
Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
За умовами домовленості між сторонами цього спору одна сторона (позивач) передав у власність другій стороні (позичальникові - відповідач) грошові кошти, визначені родовими ознаками, позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, гроші передані. 
Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до наданої позивачем розписки, ОСОБА_1 зобов`язується повернути саме взяту суму в борг - 280 000,00 грн.
Надана позивачем розписка не містить інформації про те, що ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання про повернення боргу в еквіваленті іноземної валюти чи в іноземній валюті.
Надаючи та підписуючи розписку про отримання коштів, сторони лише зафіксували, що розмір отриманих ОСОБА_1 в борг грошей у гривні відповідає розміру 35 000,00 доларів США.
Відповідно до розписки наявної в матеріалах справи ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання по поверненню коштів саме у гривні, в тій валюті в якій взяв у борг, а тому суд першої інстанції не мав жодних підстав стягувати з ОСОБА_1 борг за договором позики від 22 березня 2012 року в загальній сумі 818 650,00 грн. 
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. 
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. 
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. 
Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. 
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. 
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що між сторонами укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 отримав у борг від ОСОБА_2 суму у розмірі 280 000,00 грн., що на момент отримання коштів було еквівалентно 35 000 доларів США й отримав кошти саме у національній валюті - гривні. Також договір поруки між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було також укладено у розмірі 8 000,00 грн., що еквівалентно 1 000 доларів США, чим взяв на себе зобов`язання у поверненні боргу у національній валюті, а саме - гривні. Наявність підстав, які б вказували, що договір позики та договір поруки укладено у доларах США, при перевірці обґрунтованості заявлених вимог, колегією суддів не встановлено і такі підстави позивачем не доведені. 
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга   ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а  рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 вересня 2015 року скасуванню.
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення суми боргу та витрат - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 22 березня 2012 року у розмірі 280 000,00 грн.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 22 березня 2012 року у розмірі 8000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  — задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2015 року - скасувати.
Позовні вимоги  ОСОБА_2 до  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_1 про стягнення суми боргу та витрат — задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 22 березня 2012 року у розмірі 280 000,00 грн.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 22 березня 2012 року у розмірі 8000,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий суддя О.В.Лаченкова

 Судді                                                                                                 В.С.Городнича  

М.Ю.Петешенкова