П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/5980/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Гурін Д.М.  
Суддя-доповідач -  Франовська К.С.   
12 листопада 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Франовської К.С. 
суддів:  Боровицького О. А.  Совгири Д. І. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Міністерства внутрішніх справ України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
У квітні 2020 року   ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, у якому просила :
- визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи з 29 жовтня 2018 року внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків;
- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 29 жовтня 2018 року, у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків відповідно до Закону України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ "Про міліцію" та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850, з урахуванням проведених виплат.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року  позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України, оформлену листом від 26 березня 2020 року №482лк/29, у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи з 29 жовтня 2018 року внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.

Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути заяву щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , передбаченої Законом України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ "Про міліцію" та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850, у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи, з урахуванням висновків суду у даній справі №240/5980/20.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням в частині відмови у позові, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення в обумовленій частині скасувати з підстав його невідповідності вимогам закону, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Крім того, позивач не погодилась з викладенням судового рішення в частині задоволення позову і просить його змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини в такій редакції :
"Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 29 жовтня 2018 року, у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків відповідно до Закону України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ "Про міліцію" та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850, з урахуванням проведених виплат".

В апеляційній скарзі Міністерство внутрішніх справ України вказує на те, що оскаржуване рішення прийняте судом з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що суд не звернув уваги на позовні вимоги ОСОБА_1 , які тотожні її позовним вимогам у справі № 240/5980/20, яка вирішена судом. На думку МВС України позивач пред`явила вимоги до неналежного відповідача. Окрім того, скаржник звертає увагу на те, що лист ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області від 26.03.2020 року №482 лк/29 не є листом про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, а листом, у якому зазначені недоліки поданих документів, які потребують уточнення і доопрацювання та необхідністю їх повторного направлення для прийняття рішення МВС України щодо призначення одноразової грошової допомоги.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення   сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. 

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційних скарг законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні  скарги  задоволенню не підлягають з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційних скарг,  що ОСОБА_1 до 11 вересня 2015 року проходила службу в Житомирському училищі професійної підготовки працівників міліції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, звільнена у відставку за віком (копія витягу із наказу начальника УМВС України в Житомирській області від 11 вересня 2015 року №248о/с (а.с.12).

10 березня 2000 року під час проходження служби, о другій половині дня позивач перебувала на робочому місці (у службовому кабінеті) та готувалася до проведення слідчих дій в рамках кримінальної справи. Реагуючи на дзвінок службового телефону вона розпочала рух до нього та неочікувано зачепилася за килими, вдарилась головою об стіл під час падіння на підлогу, внаслідок чого отримала травму з діагнозом: струс головного мозку, забій м`яких тканин лобної ділянки справа.

Зазначені обставини отримання ОСОБА_1 травми підтверджено актом про нещасний випадок №9 (а.с.13-17) затвердженим начальником Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області 17 червня 2015 року (форма Н1 до наказу МВС України від 27 грудня 2002 року №1346) та актом розслідування нещасного випадку комісії ГУ Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 17 червня 2015 року (форма   Н5 до наказу МВС України від 27 грудня 2002 року №1346 (а.с.18-23). Також встановлено, що на момент отримання травми в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 не перебувала (пункт 10 акту №9), порушення законодавства про охорону праці відсутні (пункт 11 акту №9), а тілесні ушкодження отримані у період проходження служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов`язків (пункт 14 акту №9), що відповідає приписам пунктів 3.8, 3.9 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС від 27 грудня 2002 року №1346 (далі - Порядок №1346). Травму ОСОБА_1 отримала в період проходження служби перебуваючи на робочому місці, протягом робочого часу, без порушень службової дисципліни (абзац перший пункту 3.9 Порядку №1346). Н5 до наказу МВС України від 27 грудня 2002 року №1346 (а.с.18-23). Також встановлено, що на момент отримання травми в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 не перебувала (пункт 10 акту №9), порушення законодавства про охорону праці відсутні (пункт 11 акту №9), а тілесні ушкодження отримані у період проходження служби в органах внутрішніх справ при виконання службових обов`язків (пункт 14 акту №9), що відповідає приписам пунктів 3.8, 3.9 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС від 27 грудня 2002 року №1346 (далі - Порядок №1346). Травму ОСОБА_1 отримала в період проходження служби перебуваючи ни від 21 жовтня 2015 року №850, у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи, з урахуванням висновків суду у дані
Постановою Військово - лікарській комісії УМВС України в Житомирській області від 10 вересня 2015 року №452/91, встановлено, що отримана травма, ТАК, пов`язана з виконанням службових обов`язків (копію свідоцтва про хворобу ВЛК УМВС України в Житомирській області від 10 вересня 2015 року №452/91 (а.с.24-25).
30 жовтня 2015 року Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №2 ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності, з 29 жовтня 2015 року, внаслідок травми пов`язаної з виконанням службових обов`язків (довідка Житомирської обласної МСЕК №2 серія 12 ААА №206965 від 30 жовтня 2015 року (а.с.26).
За зверненням ОСОБА_1 , їй, як інваліду 3 групи, відповідачем виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 206700 грн. (лист УМВС України в Житомирській області від 12 лютого 2019 року (а.с.30).
12 листопада 2018 року Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №2 ОСОБА_1 встановлено 2 групу інвалідності, з 29 жовтня 2018 року, внаслідок травми пов`язаної з виконанням службових обов`язків (довідка Житомирської обласної МСЕК №2 серія 12 ААБ №101646 від 12 листопада 2018 року (а.с.27).
12 листопада 2018 року Управлінням праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м.Житомира ОСОБА_1 встановлений статус інваліда війни 2 групи (посвідчення серія НОМЕР_1 (а.с.28).
6 грудня 2018 року у встановлений законодавством трьох річний строк позивач звернулася до УМВС України в Житомирській області із заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги відповідно до частини 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» (далі - Закон України «Про міліцію) та пункту 3 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21 жовтня 2015 року (далі - Порядок №850) та до заяви додала всі необхідні документи, оскільки травму, яка спричинила встановлення інвалідності 2 групи з 29 жовтня 2018 року, отримано під час виконання службових обов`язків саме в органах внутрішніх справ (а.с.29).
12 лютого 2019 року позивачем отримано лист УМВС України в Житомирській області яким повідомлено ОСОБА_1 про те, що Департаментом фінансово-облікової політики МВС України її матеріали з питання призначення одноразової грошової допомоги розглянуто та повернуто без прийняття рішення з огляду на те, що з дати первинного огляду МСЕК — 29 жовтня 2015 року до повторного огляду — 29 жовтня 2018 року пройшло більше 2 років, що перевищує передбачений Порядком №850 дворічний термін (а.с.30).
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2018 року у справі №240/9846/19 визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття у встановлений законодавством строк рішення щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи з 29 жовтня 2018 року внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків та зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути матеріали про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності та прийняти рішення відповідно до Закону України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ "Про міліцію" та Порядку №850, з урахуванням висновків суду у цій справі.

На виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2018 року у справі №240/9846/19 Міністерство внутрішніх справ України відмовило ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги. Оскільки на думку відповідача надані ОСОБА_1 до заяви про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи з 29 жовтня 2018 року внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків документи, які стосуються медичних питань для отримання одноразової грошової допомоги оформлені заднім числом (травма отримана 10 березня 2000 року, тоді як акти про нещасний випадок форма Н-1 і Н-5 складені 17 червня 2015 року - перед звільненням зі служби), що ставить під сумнів причинний зв`язок травми з виконанням службових обов`язків. Крім того, Сектором Державного нагляду за охороною праці МВС України висловлено зауваження до актів за формами Н-1* №9 від 17 червня 2015 року та Н-5* від 17 червня 2015 року за результатами розслідування нещасного випадку, що стався 10 березня 2000 року. За результатами розгляду вказаних актів відповідач повідомив ОСОБА_1 , що матеріалів, зазначених у пункті 7 акту Н-5* від 17 червня 2015 року, недостатньо для того, щоб кваліфікувати цей випадок, як такий, що стався в період проходження служби і пов`язаний із виконанням службових обов`язків. Розслідування цього нещасного випадку проведено з порушенням вимог пункту 3.8 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС від 27 грудня 2002 року №1346. Також у надісланих матеріалах на думку відповідача не дотримано вимоги пункту 4 Порядку №850 (лист Ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області від 26 березня 2020 року №482лк/29 (а.с.37).

Позивач, вважаючи відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, безпідставними та надуманими, звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи наведений спір та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем рішення про призначення/не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги всупереч чинному законодавству не прийнято, а подані документи з висновком УМВС безпідставно повернуті.

Колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки ґрунтуються на фактичних обставинах справи та відповідають вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб , що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Предметом оскарження до адміністративного суду може бути рішення суб`єкта владних повноважень, яке порушує права, свободи чи інтереси позивача. За правовою природою цих рішень виділяють два їх види: нормативно-правові акти та індивідуальні акти.
У статті 4 КАС (пункти 18, 19) визначено, що слід розуміти як нормативно-правовий акт, що є індивідуальним актом.
Нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.
Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
З`ясування виду акта має істотне значення, оскільки нормативно-правові акти можуть бути оскаржені широким колом осіб (фізичних та юридичних), яких вони стосуються, а індивідуальні акти - лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені.
Згідно з частиною другою статті 264 КАС право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Інші особи не можуть оскаржити такий акт.

Такий самий підхід застосовується і до правових актів індивідуальної дії. Оскаржити їх можуть лише особи, яких цей акт стосується.

В пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 N 9-рп/2008 в справі N 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акту індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.

Системний аналіз наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що судовий захист прав, свобод або інтересів шляхом повного чи часткового задоволення адміністративного позову, можливий виключно відносно тієї особи, права, свободи або інтереси якої порушено з боку конкретного суб`єкта владних повноважень та за умови порушення її прав.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають, що начебто певні обставини впливають на їх правове становище.

Зміст  позовних вимог ОСОБА_1 зводиться до непогодження з прийнятим відповідачем рішенням про відмову їй у призначенні одноразової грошової допомоги.

Відповідно до частини 6  статті 23 Закону України "Про міліцію"  у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Кабінет Міністрів України постановою №707 від 12 травня 2007 року     затвердив Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції (далі - Порядок №707).

Відповідно до положень підпункту 3 пункту 1 Порядку №707 у разі виникнення у працівника міліції, податкової міліції або членів його сім`ї права на отримання грошової допомоги в розмірі, більшому за раніше виплачену суму, виплата проводиться за вирахуванням такої суми.
В подальшому,  Кабінет Міністрів України постановою № 850 від 21 жовтня 2015 року  затвердив "Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції". Дана постанова набрала законної сили 31 жовтня 2015 року.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Пунктом 8 Порядку № 850 передбачено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Тобто, обов`язок подання висновку до МВС України щодо виплати грошової допомоги Порядком № 850 покладається саме на керівника органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, в даному випадку - на ліквідаційну комісію УМВС України в Житомирській  області.
Як зазначалось, отримавши відповідну заяву позивача та додані до неї документи, керуючись пунктом 8 Порядку № 850, ліквідаційна комісія УМВС України в Житомирській області, направила висновок та інші документи, перелік яких визначений Порядком № 850, до МВС України для прийняття рішення.

Відповідно до пункту 9 Порядку № 850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Отже, після надходження передбачених Порядком документів МВС України , як суб`єкт владних повноважень, зобов`язане прийняти одне з двох рішень: про призначення або про відмову в призначенні вказаної грошової допомоги, яке за своєю природою є актом індивідуальної дії .

Аналіз вказаних норм Порядку №850, з урахуванням фактичних обставин справи, дає підстави колегії суддів дійти висновку, що за результатами розгляду документів позивача та висновку Управління МВС України в Житомирській області від 28.01.2016 про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, відповідач повинен прийняти відповідне рішення: або про призначення одноразової грошової допомоги, або про відмову в призначенні такої допомоги з підстав, передбачених пунктом 14 Порядку №850. 
При цьому, рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги має бути обґрунтованим, а про мотиви відмови позивач повинен бути повідомлений, що спростовує відповідні доводи апелянта про зазначення уповноваженою особою резолюції про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги, яка на думку суду не може вважатись обґрунтованим рішенням відповідача про відмову у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки про мотиви відмови позивач повинен бути повідомлений, тобто Міністерством внутрішніх справ України за результатами розгляду документів позивача та висновку  Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 28.012020, в порушення вимог пункту 9 Порядку №850, не прийнято жодного рішення.

Однак, судом встановлено, що відповідач за результатом розгляду документів про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, не прийняв жодного з зазначених  рішень, всупереч пункту 9 Порядку № 850,  повернув ліквідаційній комісії УМВС України в Житомирській  області матеріали на призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , зазначивши про ВІДМОВУ у затвердженні  поданого УМВС України в Житомирській області висновку про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року у справі №240/9846/19, що стало підставою для надіслання ОСОБА_1 ліквідаційною комісією УМВС України в Житомирській області листа від 26.03.2020 року №482 лк/29  із зазначенням про відмову МВС України у призначенні одноразової грошової допомоги.

Колегія суддів зазначає, що сама по собі резолюція відповідальної особи на висновку про призначення одноразової допомоги особі, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача, тому  такий висновок не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС і не може бути предметом спору.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що спосіб, у який МВС України розглянуло заяву та документи про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, Законом № 565-ХІІ та Порядком № 850 не передбачені, а тому позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню шляхом визнання протиправними дій  Міністерства внутрішніх справ України   щодо повернення документів про призначення одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності з відмовою у затвердженні висновку УМВС без прийняття передбаченого законом рішення та зобов`язання відповідача розглянути документи про призначення йому одноразової грошової допомоги   у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію"  та в порядку, визначеному пунктом 9 Порядку № 850 з прийняттям  відповідного рішення.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для залишення позову ОСОБА_1 без розгляду є безпідставними.

Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

В ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги ОСОБА_1 , Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Постанова суду складена в повному обсязі  12 листопада 2020 року.

Головуючий	 	 	Франовська К.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Боровицький О. А.    Совгира Д. І.