ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9138/20 Справа № 208/6568/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 27

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Деркач Н.М, Пищиди М.М., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу
за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 
на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 червня 2020 року 
у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційного банка «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2020 року АТ КБ “ПриватБанк” звернулося до суду з позовом, посилаючись на те, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № DNH4KP60770347 від 19 грудня 2005 року, за умовами якої підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. 
ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 26 червня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 51 361,51 грн., з яких: 3 236, 56 грн – заборгованість за кредитом; 21 974,51 грн.– заборгованість по процентам за користування кредитом; 23 228,89 грн. – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн.– штраф (фіксована частина); 2 421,98 грн. – штраф (процентна складова), яку АТ КБ “ПриватБанк” просить стягнути з відповідача на свою користь.
Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення цих вимог.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що відповідач не заперечував факт укладення кредитного договору, ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами, у встановленому законом порядку даний договір не оспорювався та не визнавався недійсним, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав. 
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та часткового скасування рішення суду з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення, виходячи з наступного. 
Судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» надано копію заяви позичальника ОСОБА_1 № НОМЕР_1 від 19 грудня 2005 року, яка разом з «Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», складає між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг (а.с.10).
Зазначена вище заява містить умови щодо розміру тіла кредиту у сумі 4 182,10 грн., строку дії кредитного договору по 19 грудня 2007 року, розміру та порядку нарахування процентів, зокрема за користування кредитом у розмірі 2,09 % на місяць, та у розмірі 6% на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом (п.4.2 Умов).
Долучені до позовної заяви «Умови надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», яким передбачено порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом процентів, та інших витрат, визначено права та обов`язки сторін договору надання банківських послуг, - відповідачем не підписані (а.с. 11-14).
Заява містить текст про погодження споживача з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, але не конкретизовано яка саме редакція Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, погоджена споживачем.
Згідно з приведеним банком розрахунком заборгованість за вказаним кредитним договором № DNH4KP60770347 від 19 грудня 2005 року станом 26 червня 2018 року виникла у розмірі 51 361,51 грн., з яких: 3 236, 56 грн — заборгованість за кредитом; 21 974,51 грн.– заборгованість по процентам за користування кредитом; 23 228,89 грн. – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн.– штраф (фіксована частина); 2 421,98 грн. – штраф (процентна складова).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позовних вимог банку.
Проте повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можливо. 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
У частині першій статті 634 цього Кодексу передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах 1, 3 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Відповідно до п. 22 ч. 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19.
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, - колегія приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Виходячи з викладеного, встановивши отримання відповідачем тіла кредиту в сумі 3 236,56 грн., та заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 21 974,08 грн., що також підтверджується випискою з особового рахунку, та не спростовано відповідачем, - колегія приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь банку тіла кредиту та процентів.
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув; помилково встановив, що вимоги банку про стягнення тіла кредиту та процентів за користування кредитом є необґрунтованими у повному обсязі; не взяв до уваги, що сторони погодили в письмовому вигляді розмір тіла кредиту та процентів. 
Однак, матеріали справи не містять доказів визнання ОСОБА_1 , зокрема, факту погодження між сторонами розміру та порядку нарахування неустойки (пені, штрафів) у будь-якому розмірі.
Клопотань про надання доказів чи про витребування відповідних доказів судом – учасниками справи не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом судового засідання суду апеляційної інстанції.
На викладене вище суд першої інстанції уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги.
На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме грн. (розмір заявлених вимог 51 361,51 грн, розмір вимог, що підлягають задоволенню 25 210,64 грн., 1 762 грн. розмір судового збору, що підлягав сплаті при звернення до суду з цим позовом (1 762 грн х 25 210,64 грн : 51 361,51 грн = 864,87 грн).
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній (з урахуванням оскаржуваної суми) не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» – задовольнити частково.
Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 червня 2020 року в частині залишених без задоволення вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентів за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за тілом кредиту в сумі 3 236,56 грн. та процентів за користування кредитом у розмірі 21 974,08 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 864,87 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: М.Ю.Петешенкова

 Судді:                                                          Н.М. Деркач
                       
                                                                        М.М. Пищида