ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2020 року                                                                                   Справа №  904/157/20

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:  Широбокової Л.П. (доповідач), 
суддів Орєшкіної Е.В., Чус О.В.

секретар судового засідання Грачов А.С.

за участю представників сторін
від позивача: Тищенко А.І., довіреність №2-869д  від 27.05.2020,  адвокат;
від відповідача: Козарь Ю.В., довіреність №58  від 11.11.2019,  адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Україна» та    Акціонерного товариства «Укргазвидобування» (м. Київ) в особі Філії Бурового управління «Укрбургаз» Акціонерного товариства «Укргазвидобування» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2020 у справі №904/157/20 (суддя Фещенко Ю.В., повне рішення складено 26.06.2020)
за позовом:      Акціонерного товариства «Укргазвидобування», м. Київ в особі Філії Бурового управління «Укрбургаз» Акціонерного товариства «Укргазвидобування», м. Красноград Харківської області
до   відповідача:   Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Україна», м. Дніпро
про   стягнення 1   338   026,72 грн
ВСТАНОВИВ:
1.          Стислий виклад позовних вимог та рішення суду.
1.1. У січні 20209 року Акціонерне товариство «Укргазвидобування» в особі Філії Бурового управління «Укрбургаз» (надалі позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Україна» (надалі відповідач) та просило стягнути пеню – 1   080 437,11 грн та штраф – 257 589,61 грн, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №УБГ279/015-18 від 11.05.2018 року щодо строків поставки обумовленого договором товару.
1.2. Відповідач проти позову заперечував з тих підстав, що виконав свої зобов`язання щодо поставок товару своєчасно, окрім поставки від 20.02.2019, а покупець не вчинив дії щодо своєчасного прийняття поставленого товару,  доказами своєчасної поставки товару зазначає залізничні накладні, з яких вбачається дата видачі вантажу. Наголошував на тому, що заявлена до стягнення неустойка є такою, що не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
1.3. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2020 у справі №904/157/20 (суддя Фещенко Ю.В.) позов було задоволено частково. Стягнено з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Україна" на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі Філії Бурового управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" -        434 894 грн 66 коп. - пені, 257 589 грн 61 коп.- штрафу, 20 070 грн 40 коп. - витрат по сплаті судового збору. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Повернено позивачу з Державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір у сумі 2 970 грн 95 коп.
1.4. Рішення суду обґрунтоване тим, що матеріалами справи доведено факт прострочення відповідачем виконання обов`язку щодо постачання товарів, розрахунок штрафу та пені судом визнано вірним та таким, що відповідає умовам договору. Відхилено доводи відповідача щодо вчасної поставки, оскільки сторонами у договорі чітко визначено, що є доказом постачання товару, взято до уваги той факт, що на станції призначення вантаж надійшов в межах строків поставки та зменшено розмір пені за прострочення поставок залізничним транспортом на 70%. 
2. Доводи та вимоги апеляційних скарг та відзивів.
2.1. Відповідач подав до Центрального апеляційного господарського суду  апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та не застосування положень ст. 13, 16, 599, 610, 612, 613 ЦК України, просив рішення скасувати частково, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні пені у розмірі 276 661,04 грн, в частині стягнення пені 158233,62 грн та штрафу – 257 589,61 грн залишити без змін.
2.2. Апеляційна скарга відповідача обгрунтована наступним: 
- суд не врахував, що умовами договору були визначені умови поставки – DDP станція призначення та відповідно до Правил ІНКОТЕРМС 2010 продавець має право поставити товар шляхом його надання у розпорядження покупця на прибуваючому транспортному засобі, готовим для розвантаження, але обов`язок розвантаження покладається на покупця, та не врахував, що основним документом про строки постачання є залізнична накладна;
- відповідач своєчасно поставив товар на станції призначення, за винятком автотранспортного перевезення, а покупець не вчинив дії щодо своєчасного прийняття поставленого товару, що призвело до прострочення по договору, суд не дослідив тривалості розвантаження товару з боку позивача;
- суд не врахував положення ст. 612 ЦК України щодо прострочення кредитора внаслідок чого прострочення боржника не настає; 
- суд безпідставно відхилив вище наведені заперечення відповідача та зробив помилковий висновок, що датою поставки є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару або видаткової накладної;
- поведінка позивача щодо невчасного приймання товару є зловживанням своїм правом, а нарахування неустойки у великому розмірі не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності.
2.3. Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.07.2020 (колегія суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Чус О.В., Орєшкіної Е.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю   "Інтерпайп Україна" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2020 у справі №904/157/20. Розгляд справи призначено в судовому засіданні на 23.09.2020.
2.4. Позивач також подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені 645542,45 грн та прийняти в цій частині нове рішення про повне задоволення позову.
Апеляційна скарга позивача обгрунтована наступним: 
- суд не взяв до уваги, що сторони в добровільному порядку визначили строки виконання зобов`язань та документи, якими таке виконання підтверджується, також не врахував, що предметом поставки були труби обсадні, вказана продукція є стратегічно важливою, а затримка в її постачанні має негативні наслідки для всієї держави, позаяк позначається на показниках власного видобутку газу;
- судом також не враховано, що відповідачем не вчинялися жодні дії, направлені на узгодження питання щодо відстрочення поставки товару, відсутність виключних обставин, майновий стан сторін, не надав оцінки ступеню ризикованості настання суспільних негативних наслідків цього порушення, балансу інтересів сторін;
- суд безпідставно зменшив пеню, оскільки відповідач не довів, що розмір неустойки є надмірно великим порівняно із збитками кредитора та може суттєво вплинути на його фінансовий стан.
2.5. Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.08.2020 (колегія суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Чус О.В., Орєшкіної Е.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та об`єднано його в одне провадження з апеляційною скаргою відповідача.
У судовому засіданні 23.09.2020 було оголошено перерву до 05.10.2020.
2.6. Позивач надав відзив на апеляційну скаргу відповідача, проти доводів апелянта заперечує, просить рішення суду залишити без змін, посилаючись на таке: пунктом 5.3 договору передбачено, що датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару або видаткової накладної, відповідач взяв на себе зобов`язання щодо строків поставки та повинен був їх виконати, суд безпідставно зменшив нараховану позивачем пеню.
3.  Обставини справи, встановлені судом.
Заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представників учасників справи, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила наступне.
3.1. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Україна", як постачальником, та Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" в особі Філії Бурового управління "Укрбургаз", як покупцем, було укладено договір поставки №УБГ 279/015-18 від 11.05.2018 (надалі договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений в специфікації (надалі - товар), що додається до договору і є його невід`ємною частиною, а покупець - прийняти і оплатити такий товар (пункт 1.1. договору).
Найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна вартість товару вказується у специфікаціях (пункт 1.2., 3.1. договору).
Загальна ціна договору визначається загальною вартістю товару, вказаного в специфікації до договору (пункт 3.2. договору).
Також, у розділі 5 договору сторони погодили, що строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажодержувачів вказується в специфікації до договору (пункт 5.1. договору);
- датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару або видаткової накладної. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної (пункт 5.3. договору).
Відповідно до пункту 7.11. договору у разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у специфікації до договору, останній сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.
У пункті 10.1. договору сторони визначили, що договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності), за умови надання постачальником забезпечення своїх зобов`язань по договору, які відповідають вимогам, вказаним у пункті 10.2. договору, і діє до повного виконання сторонами зобов`язань.
3.2. Сторонами було укладено додаток №1 - Специфікацію №1 від 11.05.2018, в якій узгоджено найменування товару, його кількість, ціна, загальна вартість та умови поставки. З врахуванням додаткової угоди №1 від 28.12.2018 сторонами було узгоджено поставку товару - труби обсадні - на загальну суму 1286866236,60 грн та визначено строк поставки - протягом 240 календарних днів з дати укладення договору, умови поставки товару: DDP - станція (склад) призначення (згідно з Міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів Інкотермс (редакція 2010 року). Також визначили місце поставок автомобільним транспортом.
3.3. Як встановлено судом першої інстанції та не оспорюється сторонами, на виконання умов договору, відповідачем було поставлено позивачу товар, узгоджений у специфікації №1 (зі змінами), а саме:
- за залізничною накладною №47598172 у вагоні №67850362 на загальну суму 4226640,49 грн, дата видачі вантажу - 03.01.2019, накладна про приймання товару №3607180 від 10.01.2019, акт прийому-передачі №3607180 від 10.01.2019;
- за залізничною накладною №47412234 у вагоні №66243627 на загальну суму 4230429,94 грн, дата видачі вантажу - 27.12.2018, накладна на приймання товару №3553180 від 11.01.2019, акт прийому-передачі №3553180 від 11.01.2019;
- за залізничною накладною №47307517 у вагоні №56561624 на загальну суму 3662050,37 грн, дата видачі вантажу - 25.12.2018, накладна на приймання товару №3554180 від 13.01.2019, акт прийому-передачі №3554180 від 13.01.2019;
- за залізничною накладною №47619879 у вагоні №61760187 на загальну суму 4300885,64 грн, дата видачі вантажу - 05.01.2019, накладна на приймання товару №3633180 від 14.01.2019, акт прийому-передачі №3633180 від 14.01.2019;
- за залізничною накладною №47516547 у вагоні №67906487 на загальну суму 199131,88 грн, дата видачі вантажу - 02.01.2019, накладна на приймання товару №3707180 від 16.01.2019, акт прийому-передачі №3707180 від 16.01.2019;
- за залізничною накладною №47378252 у вагоні №59676833 на загальну суму 3169851,78 грн, дата видачі вантажу - 27.12.2018, накладна на приймання товару №3597180 від 16.01.2019, акт прийому-передачі №3597180 від 16.01.2019;
- за залізничною накладною №47412218 у вагоні №65296840 на загальну суму 4299061,09 грн, дата видачі вантажу - 27.12.2018, накладна на приймання товару №3618180 від 21.01.2019, акт прийому-передачі №3618180 від 21.01.2019;
- за залізничною накладною №47556105 у вагоні №65336752 на загальну суму 4149307,63 грн, дата видачі вантажу - 03.01.2019, накладна на приймання товару №3670180 від 24.01.2019, акт прийому-передачі №3670180 від 24.01.2019;
- за залізничною накладною №47582598 у вагоні №60356524 на загальну суму 4261727,99 грн, дата видачі вантажу - 03.01.2019, накладна на приймання товару №3614180 від 21.01.2019, акт прийому-передачі №3614180 від 21.01.2019;
- за залізничною накладною №47556113 у вагоні №66935602 на загальну суму 4225237,00 грн, дата видачі вантажу - 03.01.2019, накладна на приймання товару №3671180 від 26.01.2019, акт прийому-передачі №3671180 від 26.01.2019;
- за залізничною накладною №47626387 у вагоні №68778885 на загальну суму 3769662,28 грн, дата видачі вантажу -  05.01.2019, накладна на приймання товару №3701180 від 28.01.2019, акт прийому-передачі №3701180 від 28.01.2019;
- за залізничною накладною №47584222 у вагоні №6042211 на загальну суму 8068211,78 грн, дата видачі вантажу -  03.01.2019, накладна на приймання товару №3715180 від 31.01.2019, акт прийому-передачі №3715180 від 31.01.2019;
- за залізничною накладною №47532510 у вагоні №66724238 на загальну суму 4079272,98 грн, дата видачі вантажу - 02.01.2019, накладна на приймання товару №3710180 від 30.01.2019, акт прийому-передачі №3710180 від 30.01.2019;
- за залізничною накладною №47595285 у вагоні №67358952 на загальну суму 4224675,59 грн, дата видачі вантажу - 03.01.2019, накладна на приймання товару №3740180 від 31.01.2019, акт прийому-передачі №3740180 від 31.01.2019;
- за залізничною накладною №47436787 у вагоні №66184300 на загальну суму 4237447,44 грн, дата видачі вантажу - 09.01.2019, накладна на приймання товару №5007180 від 01.02.2019, акт прийому-передачі №5007180 від 01.02.2019;
- за залізничною накладною №47532908 у вагоні №67171215 на загальну суму 4218851,06 грн, дата видачі вантажу - 02.01.2019, накладна на приймання товару №5047180 від 04.02.2019, акт прийому-передачі №5047180 від 04.02.2019;
- за товарно-транспортними накладними №2002002, №2002003, №2002001 на загальну суму 3 679 851,52 грн, накладна №5367180 від 21.02.2019, акт про приймання на зберігання матеріально-технічної продукції №11 від 21.02.2019.
3.4. Товар, визначений у договорі, було поставлено позивачу в повному обсязі, що визнається сторонами.
3.5. Посилаючись на те, що товар було поставлено з порушенням строків, визначених договором, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача пеню – 1 080 437,11 грн та штраф – 257 589,61 грн, що і предметом спору. 
4. Застосоване законодавство та висновки апеляційного суду.
4.1. Відповідно до ч. 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.    Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).
4.2. З аналізу спірних правовідносин, що склалися між сторонами, суд доходить висновку, про наявність правовідносин з постачання товару. 

Згідно зі ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона – постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 ЦК України до договорів поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із характеру відносин сторін.

4.3. В силу ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк у відповідності з вказівками закону, договору; одностороння відмова від виконання  зобов`язань не допускається.

Статтею 663 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк – відповідно до положень ст.530 цього Кодексу.
Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
4.4. Судом встановлено, що відповідач виконав свої зобов`язання з постачання товару повністю, втім з порушенням строків, встановлених договором. За умовами договору товар повинен бути поставлений до 08.01.2019, фактично поставлено в період з 09.01.2019 по 21.02.2019, що вірно визначено позивачем.   
4.5. Доводи апелянта про те, що він виконав поставку в строки, обумовлені договором, з посиланням на календарні штемпелі залізничних накладних щодо дати видачі вантажів позивачу, апеляційний суд вважає такими, що не  грунтуються на умовах договору, з огляду на таке. 
Як встановлено судом вище, умовами договору сторони визначили, що датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару або видаткової накладної. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної (пункт 5.3. договору).
4.6. Сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов (ст. 6, 627 ЦК), тому за умовами договору датою поставки є саме дата підписання акту приймання-передачі товару або видаткової накладної, а не дата видачі залізницею вантажу вантажоодержувачу. 
Також слід зазначити, що сторони в договорі не визначили строків приймання вантажу від залізниці, строків складання актів приймання-передачі товару або видаткових накладних, тому складання таких актів через певний проміжок часу не суперечить умовам договору.
4.7. Як підтверджується матеріалами справи, відповідач самостійно склав акти приймання-передачі товару та видаткові накладні, вказав в них дати поставки, підписав повноважною особою та скріпив печаткою. Вказані документи також підписані зі сторони позивача, жодних зауважень щодо дати їх складання, яка за умовами договору є датою поставки товару, ні одна із сторін не висловила, як і претензій щодо невчасного прийняття товару.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що вказані в накладних та актах дати поставки  товару є узгодженими сторонами.
4.8. Згідно ч. 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Сторони у договорі обумовили сплату неустойки за порушення зобов`язань з поставки товару у вигляді пені та штрафу в розмірі 7%. 
Апеляційна скарга не містить доводів щодо невірного розрахунку позивачем пені та штрафу, судом першої інстанції вказані розрахунки перевірені та визнані вірними. Відтак, пеня за період прострочення платежів відповідно до кожної видаткової накладної (дати яких співпадають з датами актів приймання) за загальний період з 09.01.2019 по 21.02.2019 становить 1 080 437,11 грн. 
Прострочення постачання понад 30 днів мало місце лише за  накладною №5367180 від 21.02.2019 на суму 3 679 851,52  грн, тому штраф розрахований саме за цією поставкою та складає 257 589,61 грн, проти чого не заперечує апелянт-відповідач.
4.9. Постановляючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення пені, яка нарахована за прострочення поставок залізничним транспортом до 30% та стягнення її в сумі 276 661,04 грн (пеня за прострочення постачання автомобільним транспортом стягнена судом в повному обсязі), обгрунтовуючи наступним. Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності. 
Суд врахував, що відповідачем були вжиті всі заходи до своєчасного відвантаження товару на адресу позивача, а прострочення постачання сталося внаслідок тривалого часу приймання-передачі товару.
4.10. Позивач не погодився з таким висновком суду першої інстанції, про що подав апеляційну скаргу.
4.11. Щодо доводів апеляційної скарги позивача апеляційний суд зазначає наступне.
Верховним Судом неодноразово були зроблені правові висновки щодо призначення неустойки, зокрема, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від  18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, які в силу ст. 236 ГПК України є обов`язковими для суду, а саме. 
4.12. За частиною третьою статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
4.13. Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
4.14. Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.
4.15. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
4.16. Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 ЦК України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.
4.17. Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
4.18. Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
4.19. Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
4.20. Судом встановлено, що відповідач вчинив дії щодо вчасного відвантаження товару позивачу, а тривалість складання актів приймання-передачі позивач обгрунтовує  тим, що товар прибув у вагонах  та мав неналежне пакування. Втім, такі доводи позивача не підтверджені доказами, як-то актами приймання-передачі товару по кількості та якості, таких зауважень не містять і складені сторонами відповідно до умов договору видаткові накладні та акти приймання-передачі. Як було уже зауважено судом, відповідачем також в цих документах не висловлено жодних зауважень, зокрема і щодо дати постачання.
4.21.  Враховуючи вказані обставини справи, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що нарахована позивачем пеня не відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності, врахував інтереси позивача та наявність у нього правомірного очікування сплати відповідачем штрафних санкцій у відповідності до умов договору, право суду, з врахуванням обставин справи, на власний розсуд вирішувати питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки, та правомірно зменшив пеню в частині прострочення поставки залізничним транспортом.
4.22. Відтак, доводи апеляційної скарги позивача спростовуються вище наведеними обставинами справи та положеннями чинного законодавства і колегією суддів відхиляються.
4.23. Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 

Враховуючи викладене, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2020 у справі №904/157/20, як прийняте при повному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права, підлягає залишенню без змін, а  апеляційні скари – без задоволення.

4.24. Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового  збору за розгляд апеляційних скарг покладаються відповідно на апелянтів. 
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, - 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі Філії Бурове управління «Укрбургаз» Акціонерного товариства «Укргазвидобування» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Україна» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2020 у справі №904/157/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2020 у справі №904/157/20 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційних скарг покласти відповідно на апелянтів - Акціонерне товариство «Укргазвидобування» в особі Філії Бурове управління «Укрбургаз» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Україна».
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повної постанови у випадках, визначених ст. 287 ГПК України.
Повна постанова складена 12 жовтня 2020 року.
     Головуючий суддя                                                     Л.П. Широбокова
     Суддя                                                                                      Е.В. Орєшкіна
     Суддя                                                                                    О.В. Чус