ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2020 р. 	Справа № 520/7040/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Мельнікової Л.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.07.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 27.07.20 року по справі № 520/7040/2020
за позовом             ОСОБА_1  
до             ІНФОРМАЦІЯ_1                    
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:
- визнати дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у забезпеченні ОСОБА_1 безоплатним санаторно-курортним лікуванням протиправними;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 безкоштовно надати ОСОБА_1 у 2020 році путівку на санаторно-курортне лікування згідно з медичними показаннями, визначеними у довідці форми № 070/о від 02.01.2020 № 24/1, виданій комунальним некомерційним підприємством "Міська поліклініка № 24" Харківської міської ради;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 в подальшому надавати  ОСОБА_1 щорічно безоплатну путівку для санаторно-курортного лікування згідно з медичними показаннями та індивідуальною програмою реабілітації.  
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що листом № 1463/ВСЗ від 01.06.2020 відповідачем протиправно відмовлено у  забезпеченні позивача безоплатним санаторно-курортним лікуванням. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.07.2020 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у забезпеченні ОСОБА_1 безоплатним санаторно-курортним лікуванням протиправними.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 безкоштовно надати ОСОБА_1 у 2020 році путівку на санаторно-курортне лікування згідно з медичними показаннями, визначеними у довідці форми № 070/о від 02.01.2020 № 24/1, виданій комунальним некомерційним підприємством "Міська поліклініка № 24" Харківської міської ради.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення в цій частині та прийняти постанову про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідачем зазначено, що позивач не належить до кола осіб, які забезпечуються по лінії Міністерства Оборони України санаторно-курортним лікуванням, оскільки отримав ІІ групу інвалідності з причин загального захворювання. 
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, ветераном праці (а.с. 12, 13).
З метою обґрунтування заявлених позовних вимог в позові ОСОБА_1 зазначено, що 01.06.2020 позивач усно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про надання путівки на безкоштовне санаторно-курортне лікування.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 № 1463/ВСЗ від 01.06.2020 позивача повідомлено, що відповідно до п. 2 Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від    № 446 від 27.04.2011, та наказу Міністра оборони України № 591 від 14.11.2016 визначено коло осіб, які мають право на забезпечення санаторно-курортним лікуванням відповідно до  Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб    та їх соціальний захист", «Про жертви нацистських переслідувань".  Порядком не передбачено забезпечення санаторно-курортними путівками осіб з інвалідністю від загального захворювання. 
Також зі змісту вказаного вище листа встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду  від 22.05.2019 по справі № 520/2749/19 ІНФОРМАЦІЯ_2 зобов`язано забезпечити ОСОБА_1 безоплатною санаторно-курортною путівкою у 2019 році. На виконання зазначеного рішення позивача забезпечено санаторно-курортним лікуванням у ДП "Клінічний санаторій курорт Березівські Мінеральні води" ЗАТ "Укрпрфоздоровниця" з 24.09.2019 по 14.10.2019. Підстав щодо забезпечення ОСОБА_1 санаторно-курортною путівкою за рахунок кошторису Міністерства оборони України у 2020 році відповідно до Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2011 № 446, немає (а.с. 17).
Не погоджуючись з відмовою відповідача щодо безкоштовного надання путівки на санаторно-курортне лікування згідно з медичними показаннями, позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом. 
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій Харківського обласного військового комісаріату щодо відмови у забезпеченні позивача безоплатним санаторно-курортним лікуванням та зобов`язання відповідача безкоштовно надати ОСОБА_1 у 2020 році путівку на санаторно-курортне лікування, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Україна є правовою державою, у якій визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, закони приймаються на її основі й мають відповідати їй (стаття 1, частини перша, друга статті 8 Основного Закону України).
Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються основи соціального захисту.
Спірні правовідносини врегульовано, зокрема, Законом України від 21.03.1991 № 875-XII   "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні"   (надалі - Закон України № 875-XII).
Згідно ст. 1 Закону України № 875-XII, особи з інвалідністю в Україні володіють усією повнотою соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод, закріплених  Конституцією України, законами України та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ст. 2 Закону України № 875-XII, особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Дискримінація за ознакою інвалідності забороняється.
Згідно ст. 4 Закону України № 875-XII, діяльність держави щодо осіб з інвалідністю виявляється у створенні правових, економічних, політичних, соціальних, психологічних та інших умов для забезпечення їхніх прав і можливостей нарівні з іншими громадянами для участі в суспільному житті та полягає у охороні здоров`я; соціальному захисті; забезпеченні виконання індивідуальної програми реабілітації осіб з інвалідністю. Соціальний захист осіб з інвалідністю є складовою діяльності держави щодо забезпечення прав і можливостей осіб з інвалідністю нарівні з іншими громадянами та полягає у наданні пенсії, державної допомоги, компенсаційних та інших виплат, пільг, соціальних послуг, здійсненні реабілітаційних заходів, встановленні опіки (піклування) або забезпеченні стороннього догляду.
Відповідно до ст. 5 Закону України № 875-XII, порядок та умови визначення потреб у зв`язку з інвалідністю встановлюються на підставі висновку медико-соціальної експертизи та з врахуванням здібностей до професійної і побутової діяльності особи з інвалідністю. Види і обсяги необхідного соціального захисту особи з інвалідністю надаються у вигляді індивідуальної програми медичної, соціально-трудової реабілітації і адаптації. Індивідуальна програма реабілітації є обов`язковою для виконання державними органами, підприємствами (об`єднаннями), установами і організаціями.
Згідно ст. 37 Закону України № 875-XII, види необхідної матеріальної, соціально-побутової і медичної допомоги особам з інвалідністю визначаються органами медико-соціальної експертизи в індивідуальній програмі реабілітації. Допомога подається за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів.
Відповідно до ст. 38 Закону № 875-XII, особи з інвалідністю і діти з інвалідністю за наявності медичних показань мають право на безплатне забезпечення санаторно-курортними путівками.
Згідно ст. 38-2 Закону України № 875-XII, пільги, передбачені цим Законом, зберігаються за особами з інвалідністю та дітьми з інвалідністю незалежно від виду виплачуваної пенсії або допомоги, призначеної замість пенсії.
Відповідно до  ст. 23 Закону України від 06.10. 2005 № 2961-IV "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" (надалі - Закон України № 2961-IV), індивідуальна програма реабілітації особи з інвалідністю розробляється відповідно до Державної типової програми реабілітації осіб з інвалідністю для повнолітніх осіб з інвалідністю - медико-соціальною експертною комісією, для дітей з інвалідністю - лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів. Визначення конкретних обсягів, методів і термінів проведення реабілітаційних заходів, які повинні бути здійснені щодо особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю, кошторис витрат за рахунок бюджетних коштів чи загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також контроль за виконанням індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю в межах своїх повноважень здійснюють медико-соціальні експертні комісії (лікарсько-консультаційні комісії лікувально-профілактичних закладів - щодо дітей з інвалідністю), місцева державна адміністрація, служби зайнятості, реабілітаційні установи, розпорядники відповідних коштів.
Обсяг реабілітаційних заходів, що передбачається індивідуальною програмою реабілітації особи з інвалідністю, не може бути меншим від передбаченого Державною типовою програмою реабілітації осіб з інвалідністю.
Індивідуальна програма реабілітації особи з інвалідністю є обов`язковою для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними установами, підприємствами, установами, організаціями, в яких працює або перебуває особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності.
Як свідчать матеріали справи, згідно Індивідуальної програми реабілітації інваліда №2079/2073 від 20.12.2018,    ОСОБА_1 з 2018 року має ІІ групу інвалідності (захворювання загальне) за клініко-функціональним діагнозом та кодом за МКХ-10 К 86.1 Z 90.4 Z 90.3 хронічний псевдотуморозний панкреатит, захворювання внутрішніх органів (а.с. 14-15).    
Згідно ст. 17 Закону України № 2961-IV, реабілітаційний процес включає, зокрема, санаторно-курортне лікування.
З довідки для одержання путівки на санаторно-курортне лікування № 24/1, наданої 02.01.2020 комунальним некомерційним підприємством "Міська поліклініка № 24" Харківської міської ради, вбачається, що позивачу рекомендовано місце лікування: місцевий санаторій (поза курортом) курорт (и) Бермінводи (а.с. 16). 
Відповідно до п. 10 Положення про військові комісаріати, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 № 389, обласні військові комісаріати, зокрема, здійснюють розподіл путівок для лікування в санаторно-курортних закладах Міноборони та закуповують у межах виділених асигнувань путівки в інші санаторії та лікувально-профілактичні заклади пенсіонерам і членам їх сімей, які перебувають на відповідному обліку у військових комісаріатах.
Згідно п. 2.1. Інструкції з організації роботи із забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей у Міністерстві оборони України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 31.12.2014 № 937, робота із забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей у Міністерстві оборони України здійснюється обласними військовими комісаріатами.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов обґрунтованого висновку щодо протиправності дій відповідача та наявності у позивача права на безоплатне санаторно-курортне лікування в 2020 році.
Крім того, судовим розглядом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2019 у адміністративній справі № 520/2749/19  позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у забезпеченні ОСОБА_1 безоплатним санаторно-курортним лікуванням протиправними.
Зобов`язано Харківський обласний військової комісаріат безкоштовно надати ОСОБА_1 у 2019 році путівку на санаторно-курортне лікування згідно з медичними показаннями, визначеними у Довідці форми №070/о від 02.01.2019 № 22/3, виданої комунальним некомерційним підприємством «Міська поліклініка № 24» Харківської міської ради.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.08.2019  рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2019 по справі № 520/2749/19 залишено без змін.
Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З огляду на наведене, колегія суддів зауважує, що оскільки вищевказаним рішенням суду у адміністративній справі № 520/2749/19, що набрало законної сили, дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у забезпеченні ОСОБА_1 безоплатним санаторно-курортним лікуванням визнано протиправними та зобов`язано безкоштовно надати ОСОБА_1 у 2019 році путівку на санаторно-курортне лікування, вказані обставини не доказуються при розгляді даної справи.
Відтак, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 78 КАС України, доводи апеляційної скарги в частині того, що позивач не належить до кола осіб, які забезпечуються по лінії Міністерства Оборони України санаторно-курортним лікуванням, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у забезпеченні позивача безоплатним санаторно-курортним лікуванням та зобов`язання відповідача безкоштовно надати ОСОБА_1 у 2020 році путівку на санаторно-курортне лікування.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.  
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 27.07.2020 по справі №520/7040/2020 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		С.С. Рєзнікова 	
Судді	   	А.О. Бегунц    Л.В. Мельнікова