ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2020 року                                                         м. Одеса
Єдиний унікальний номер справи №522/19433/17
Апеляційне провадження №22-ц/813/6825/20 
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач), 
суддів- Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С., 
за участю секретаря -Сороколет Ю.С.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1  в інтересах  ОСОБА_2  на заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 14 грудня 2017 року,  постановлене під головуванням  судді Загороднюка В. І., 
 
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви
У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - Приморського ВДВС м.Одеси) про звільнення майна з-під арешту. 
Позов обґрунтував тим, що йому на підставі рішення нотаріуса Другої Одеської державної нотаріальної контори Арабаджи К.Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним № 37243978 від 25 вересня 2017 року належить квартира АДРЕСА_1 , на яку державними виконавцями накладено арешти.
Зазначав, що арешти на його квартиру, накладені постановою Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі - Другий Приморський ВДВС Одеського МУЮ) №28859180 від 21 грудня 2011 року та постановою цього ж органу примусового виконання №В-3/36/36840177 від 20 травня 2013 року порушують його права як власника квартири, оскільки вказані арешти накладені на майно боржника ОСОБА_2 , якій раніше належало нерухоме майно, та до якої він не має відношення, тому що остання не є власником цієї квартири з 25 вересня 2017 року.
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 просив задовольнити його позов (а.с.2-5).
Справа розглянута у відсутність сторін.

Зміст  судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної  інстанцій
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2017 року позов задоволено. 
Звільнено з-під арешту майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що накладені постановами Другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ) № 28859180 від 21 грудня 2011 року та № В-3/36/36840177 від 20 травня 2013 року (а.с.31-33).
Рішення суду мотивовано тим, що обтяження, накладені у 2011 році та 2013 році на квартиру АДРЕСА_1 , яка з 25 вересня 2017 року належить позивачу ОСОБА_3 перешкоджають йому у розпорядженні власністю (а.с.31-33).
Постановою апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2018 року заочне рішення скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові ОСОБА_3 .
Суд апеляційної інстанції виходив із того, що розгляд справи про звільнення з-під арешту нерухомого майна без залучення до участі у справі власника цього майна ОСОБА_2 є порушенням її прав та інтересів (а.с.131-133).
Постановою Верховного Суду від 22 квітня 2020 року постанова апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2018 року скасована з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Судове рішення мотивовано тим, що апеляційний суд розглянув справу за відсутності позивача, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання, про що позивач зазначив у касаційній скарзі (а.с.163-165).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1  в інтересах  ОСОБА_2 , яка не була учасником справи, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 14 грудня 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову у позові ОСОБА_3 .
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , проте суд першої інстанції, не залучивши її до участі у справі, ухвалив заочне рішення, яке впливає на її права та обов`язки.
Апелянт зазначив, що 19 грудня 2017 року ОСОБА_2 стало відомо з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що її квартира перейшла у власність ОСОБА_3 , а підставою виникнення права власності на квартиру є свідоцтво, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горда І.В. При цьому вказана квартира обтяжена шляхом заборони на відчуження нерухомого майна апелянта та не повинна була відчужена ( а.с.39-41,60-62).
Правом відзиву на апеляційну скаргу учасники судового процесу не скористались. 
Апелянт та представник відповідача в судове засідання, призначене на 13 жовтня 2020 року, не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду 
Заслухавши суддю-доповідача,  представника позивача адвоката Галайчук Г.С., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що обтяження, накладені у 2011 році та 2013 році на квартиру АДРЕСА_1 , яка з 25 вересня 2017 року належить позивачу ОСОБА_3 перешкоджають йому у розпорядженні власністю.
Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду.
Судом встановлено, що 23 червня 2005 року між ОСОБА_2  та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», укладено кредитний договір № 014/0054/74/352, за умовами якого позичальник ОСОБА_2  отримала кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 40 000 доларів США, та в забезпечення виконання зобов`язання за яким, уклала договір іпотеки від 01 липня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2485, передавши в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 (а.с.6-8).
03 квітня 2007 року ОСОБА_2 уклала з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», кредитний договір №014/0054/82/72585, за умовами якого отримала кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 30 600 доларів США, та в забезпечення виконання зобов`язання за яким уклала договір іпотеки від 03 квітня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1253, та передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 (а.с.9-10).
24 липня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» було укладено договір відступлення права вимоги за кредитним договором № 014/0054/74/352 від 23 червня 2005 року та за кредитним договором № 014/0054/82/72585 від 03 квітня 2007 року.
Того ж дня, між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» було укладено договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 01 липня 2005 року та від 03 квітня 2007 року, за якими право на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 відступлено ПАТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» (а.с.11-13).
24 липня 2017 року за договором комісії ПАТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» відступив права та обов`язки кредитора за кредитними договорами № 014/0054/74/352 від 23 червня 2015 року та № 014/0054/82/72585 від 03 квітня 2007 року, та іпотекодержателя за договорами іпотеки Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінстрим» (а.с.13).
24 липня 2017 року ТОВ «Фінстрим» відступило права та обов`язки за вищевказаними кредитними та іпотечними договорами  ОСОБА_3   за договором про відступлення права вимоги від 24 липня 2017 року, укладеного між ТОВ «Фінстрим», та договором про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 24 липня 2017 року за реєстровим № 1305 (а.с. 14).
25 вересня 2017 року було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 37243978, згідно якого ОСОБА_3 набув права власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.16).
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19 липня 2017 року на квартиру АДРЕСА_1 накладені наступні арешти: за реєстровим номером 997350 , накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер В-3/36/36840177, виданою 20 травня 2013 року Другим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції; за реєстровим номером 11991099, номер запису про обтяження 22499049 , накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, № 28859180, виданою 21 грудня 2011 року Другим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції(а.с.17-18).
Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29 червня 2005 року та відомостей з державного реєстру речових прав від 19 грудня 2017 року власником квартири АДРЕСА_1 значилась ОСОБА_2 з 29 червня 2005 року(а.с.45-49). 
Вказана квартира обтяжена шляхом заборони на відчуження нерухомого майна ОСОБА_2 .
Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19 грудня 2017 року та відомостей з державного реєстру речових прав від 19 грудня 2017 року власником квартири АДРЕСА_1 , значиться ОСОБА_3 . Дата державної реєстрації - 21 вересня 2017 року (а.с.42). 
Згідно ст.12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
За змістом ст.197 ЦПК України суд під час проведення попереднього судового засідання вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача.
У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» судам роз`яснено, що відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.
Також у п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» судам роз`яснено, що відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.
Отже, якщо з матеріалів справи вбачається, що склад осіб, які беруть участь у справі, має бути інший, суд з урахуванням вищенаведеного, повинен вчинити дії, які від нього вимагає положення ст.12 ЦПК України. 
Таким чином, розгляд справи у суді першої інстанції було проведено з порушенням наведених вимог ст.ст.263,264,265 ЦПК України, оскільки до участі у справі в установленому законом порядку в якості співвідповідача не було залучено боржника ОСОБА_2 .
У порушення вимог ЦПК України суд першої інстанції на зазначені вище положення закону уваги не звернув, не з`ясував склад осіб, які повинні брати участь у справі, та дійшов передчасного висновку про задоволення позову.
Розгляд справи про звільнення з під арешту нерухомого майна без залучення до участі у справі боржника ОСОБА_2 є порушенням її прав та інтересів, що тягне за собою скасування судового рішення з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову. 
Відповідно до п.4 ч.3ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Оскільки відповідно до правил ч.6ст.367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги до осіб, які не були залучені у справі в якості співвідповідачів, та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову у позові.
За таких обставин, відповідно до п. 4 ч. 1 ст.376 ЦПК України, апеляційна представника ОСОБА_1  в інтересах  ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.
Зазначене не позбавляє ОСОБА_3 звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, правильно визначивши склад учасників судового процесу.
Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  в інтересах  ОСОБА_2 задовольнити.
Заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 14 грудня 2017 року, скасувати, ухвалити нове судове рішення.
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звільнення майна з-під арешту.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Головуючий 

Судді: