Дата документу 30.11.2020 Справа № 317/1049/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 317/1049/20 Головуючий у 1 інстанції Яркіна С.В.
Провадження №22ц/807/3165/20                           Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
30 листопада 2020 року        м. Запоріжжя
       Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого:         Полякова О.З.,
суддів: Кухаря С.В.,
        Крилової О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 03 червня 2020 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування своїх вимог зазначали, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 25 березня 2011 року. 
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. 
АТ КБ «ПриватБанк» зазначали, що відповідно до виявленого бажання, Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову. У подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 3700 грн. Пунктом 1.3.2.3.3 Договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору, про які Кредитором інформується позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах п. 1.1.3.1.9 Договору. 
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання виконали у повному обсязі, а саме надали Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, проте Відповідач свої зобов`язання порушив, у зв`язку з чим, станом на 22 березня 2020 року має заборгованість у розмірі 73125,06 грн., яка складається з: 7170,75 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 0 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 2949,50 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 59046,47 грн. - нарахована пеня; 0 грн. - нараховано комісії; а також штрафи, відповідно до п. 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 3458,34 грн. - штраф (процентна складова).
На підставі викладеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у сумі 73125,06 грн. та 2102 грн. судових витрат.
Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 03 серпня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 7170,75 грн. за кредитним договором № б/н від 25.03.2011, яка складається з: 7170,75 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 7170,75 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір в розмірі 206,13 грн. Решту позовних вимог залишено без задоволення. 
Частково не погоджуючись з рішенням суду, а саме в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за процентами, нарахованими на підставі ст. 625 ЦК України, та неустойки, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просять заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 03 серпня 2020 року в частині відмовлених позовних вимог скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог,а в іншій частині рішення залишити без змін. 
У доводах апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вважає що суд не врахував усі обставини справи.
Також, апеляційна скарга мотивована тим, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору приєднання і регулюються ст. 634 ЦК України, така процедура укладення даного договору не передбачає підписання позичальником стандартних Умов та правил надання банківських послуг, а факт ознайомлення з ними засвідчується відповідними записами та підписом в заяві. Крім цього, АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви долучено довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписану відповідачем. У зазначеній довідці сторони обумовили: тип кредитної лінії, пільговий період (30 днів), базову відсоткову ставку за користування кредитом (3% в місяць, тобто 36% річних), розмір та строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості , розмір штрафу при порушенні строків платежів за грошовим зобов`язанням. Отже, відповідач при укладенні кредитного договору був належним чином ознайомлений з його умовами, акцептував пропозицію Банку, отримав кредитну картку, звертався за її перевипуском, користувався кредитними коштами, а також визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору. 
Крім цього, посилання суд першої інстанції на висновки постанови Великої Палати Верховного Суду України від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19) вважають неможливим, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» до позову долучено Наказ «Про актуалізацію Умов та Правил надання банківських послуг» від 11 лютого 213 року № СП-2013-6528929, тобто конкретну редакцію Умов та правил надання банківських послуг, до якої приєднався Відповідач при підписанні анкети-заяви. Крім цього, необхідність відступити від висновків вищезазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду обумовлена також відсутністю заперечень Відповідача про ознайомлення з умовами кредитування. 
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
2020 року на адресу апеляційного суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшли пояснення щодо розміру заборгованості, яка підлягає до стягнення. У поясненнях зазначають, що окрім заяви, Позичальник поставив свій підпис в іншому окремому документі - Тарифах Банка, який має назву довідка щодо умов кредитування, а отже сторони домовилися щодо процентної ставки за користування кредитними коштами, а також щодо неустойки (штрафів та пені). Більше того, ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також, у поясненнях містяться посилання на постанови Верховного Суду від 12 лютого 2020 року (справа № 382/327/18-ц, провадження № 61-21994 св 19) та від 26 лютого 2020 року (справа № 355/1091/17, провадження № 61-35746св18), в яких зазначено, що коли в анкеті-заяві позичальника процентна ставка не зазначена, але у підписаній Позичальником довідці про умови кредитування, то зазначені умови кредитування (проценти та неустойка), підлягають стягненню. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду оскаржується позивачем лише в частині відмови АТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам, нарахованим згідно ст. 625 ЦК України та неустойки.
В частині задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за тілом кредиту рішення суду першої інстанції не оскаржується.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи у стягненні заборгованості за відсотками та неустойкою, суд першої інстанції виходив із того, що заява позичальника не містить умов щодо відсоткової ставки за користування кредитними коштами та розміру неустойки за порушення виконання умов кредитного договору, а надані позивачем витяг з умов та правила не містять підтвердження того, що саме з цією редакцією наданих умов та правил позичальник був ознайомлений та погодився із ними. Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, суд першої інстанції до уваги не взяв, оскільки вона не входить до переліку документів, зазначених в анкеті-заяві, як складова Договору про надання банківських послуг, встановивши, що в анкеті-заяві міститься посилання на документ «Тарифи».
З зазначеним висновком колегія суддів погоджується не в повному обсязі. 
Встановлено судом, та підтверджується матеріалами справи, що 25 березня 2011 року ОСОБА_1 підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.27).
В анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому у письмову виді. 
Також, із вищезазначеної анкети встановлено, що ОСОБА_1 виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку «Кредитка універсальна».
З довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що на підставі анкети-заяви ОСОБА_1 було видано кредитну картку № НОМЕР_1 , яка в подальшому перевипускалась, зі строком дії останньої до 12/19 (а.с. 25).
Також, з довідки про зміну умов кредитування вбачається, що по картці ОСОБА_1 відбувалась зміна кредитного ліміту, зокрема, його було збільшено до 3700 грн. (а.с. 27).
Факт користування кредитними коштами відповідачем також підтверджується випискою по картковому рахунку, яка додана позивачем до позовної заяви. У виписці також відображена операція по збільшенню кредитного ліміту за рахунком ОСОБА_1 до 3700 грн. (а. с. 20-24).
Згідно з наданим банком розрахунком, розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 25 березня 2011 року, станом на 22 березня 2020 року має заборгованість у розмірі 73125,06 грн., яка складається з: 7170,75 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 0 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 2949,50 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 59046,47 грн. - нарахована пеня; 0 грн. - нараховано комісії; а також штрафи, відповідно до п. 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 3458,34 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 9-19). 
До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою (а.с. 30-59).
Саме на підставі пунктів Умов та правил банківських послуг та Правил користування платіжною карткою Банком було нараховано відображені у розрахунку проценти за користування кредитом, пеню та комісію.
У відповідності до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Суд першої інстанції зазначив, що копії додатків, а саме Витяг з умов та правил надання банківських послуг, що долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, підписів відповідача не містять, що свідчить про недоведеність факту ознайомлення відповідача саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг. 
При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».
Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16 цс 15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Колегія суддів погоджується, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (25 березня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (21 квітня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції правильно виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які надав банк, відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.
Доводи апеляційної скарги про безпідставність посилання суду на позицію Верховного Суду, яка висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, так як на думку Банку в тій справі відповідачем заперечувалися такі умови договору, а в цій справі відповідач не заперечував факт укладення кредитного договору та не оспорював його умови також не приймаються колегією суддів.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно посилання позивачем на відсутність заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.
Проте, колегія суддів не може погодитись з іншими висновками суду, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи.
Зазначаючи, що надані позивачем, банком, докази взагалі не містили умов, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у довідці про умови кредитування від 25 березня 2011 року з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» зазначено процентну ставку у розмірі 3 % на місяць, розмір щомісячних платежів, строк їх внесення (до 25 числа місяця, наступного за звітним), вказано розмір комісії - 1% на залишок заборгованості, зазначені розмір пені та штрафу за порушення умов договору (а. с. 28).
Підписавши заяву та довідку (міститься два підписи позичальника), які є складовими частинами кредитного договору,  ОСОБА_1 відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодила такі умови кредитного договору, взяла на себе відповідні зобов`язання, а тому твердження про те, що жодних документів, які б підтверджували погодження із нею сплату процентів чи інших сум, вона не підписувала, не відповідає фактичним обставинам справи.
При цьому, пославшись на те, що у заяві відсутні дані щодо надання ОСОБА_1 для ознайомлення саме довідки про умови кредитування, суд першої інстанції не звернув увагу, що у додатках до позовної заяви, зазначена довідка визначена саме як витяг з «Тарифів Банку» (а.с. 4), ознайомлення і згоду з яким ОСОБА_1 засвідчила своїм підписом. 
За таких обставин, колегія суддів не може погодитись із висновком суду, що позивачем не надано складових Договору про надання банківських послуг. 
Разом з тим, встановлено, що обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків на прострочений кредит у сумі 2949,50 грн., банк посилався на вимоги статті 625 ЦК України.
Стосовно стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит відповідно до  ст. 625 ЦК України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, з аналізу норми ст. 625 ЦК України слідує, що така передбачає можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов`язання проценти річних. Розмір процентів річних визначається сторонами в договорі. Якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Тобто, приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У ч. 2 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Натомість, за матеріалами цієї справи встановлено, що договором, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 25 березня 2011 року, погоджено нарахування процентів у розмірі 3% на місяць (36 % річних). За таких обставин, нараховані Банком відсотки на підставі ст. 625 ЦК України не підлягають стягненню. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, в якій зазначалось про можливість Банку заявити вимоги за ст. 625 ЦК України, також міститься посилання на вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.
Втім, Банком не надано доказів узгодження сторонами строку повернення ОСОБА_1 кредитних коштів, а отже й не можуть бути стягнуті відсотки на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки, на відсутні докази того, що позивач вимагав у боржника повернути отримані кошти відсутні.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що нарахування відсотків на прострочений кредит за ст. 625 ЦК України почалось з жовтня 2019 року та у розмірі 86,4%, натомість заява позичальника та довідка, не містять умов сплати відсотків за несвоєчасне виконання зобов`язань у підвищеному розмірі виходячи з 86,4 %. З розрахунку заборгованості також вбачається нарахування Банком відсотків у підвищеному розмірі, зокрема з 01 вересня 2014 року - 34,8% з 01 квітня 2015 року - 43,2 %. При цьому, в остаточному розрахунку зазначено, що заборгованість ОСОБА_1 за нарахованими та простроченими відсотками дорівнює 0 грн. 
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по процентах, нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні цих вимог.
Щодо вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за неустойкою, яка складається з пені (59046,47 грн.) та штрафів (3958,34 грн.) колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», сторони погодили відповідальність у вигляді пені за несвоєчасне погашення заборгованості - (базова відсоткова ставка за договором)/30 (нараховується за кожний день прострочення кредиту) +1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць (нараховується один аз на місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсоткам 5 та більше днів при наявності прострочення на суму більше 50 грн.); та штрафів за порушення термінів платежів - 500 грн. +5% від суми позову.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18).
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають лише штрафи, а саме 500 грн. штрафу (фіксованої частини) та 3458,34 грн. штрафу (процентної складової).
Отже, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені та штрафів - скасуванню, з прийняттям нової постанови, про стягнення з ОСОБА_1 500 грн. штрафу (фіксованої частини) та 3458,34 грн. штрафу (процентної складової), а всього 3958,34 грн.
Відповідно п. 1, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Отже, висновки суду першої інстанції про відсутність доказів про погодження сторонами умов договору кредитування є помилковими і спростовується матеріалами справи, у зв`язку з чим рішення в частині відмови стягнення відсотків, підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні цих вимог. Рішення в частині відмови у стягненні фіксованої частини пені та штрафу підлягає скасуванню, з прийняттям в цій частині нової постанови про часткове задоволення вказаної вимоги. 
Згідно з ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України АТ КБ «ПриватБанк» має право на компенсацію відповідачем суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, пропорційно до задоволених вимог (15,21%) в розмірі 319,90 грн., суми судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог (6%) в розмірі 170,67 грн., всього 490,57 грн.
Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,- 

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.
Заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 03 червня 2020 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості по процентам - змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні вимог. 
Заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 03 червня 2020 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» штрафу (фіксованої та процентної частин) - скасувати, прийняти в цій частині нову постанову, за якою:
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 500 гривень штрафу (фіксованої частини) та 3458,34 гривень штрафу (процентної складової), а всього 3958 (три тисячі дев`ятсот п`ятдесят вісім) гривень 34 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» понесені судові витрати у сумі 490 (чотириста дев`яності) гривень 57 копійок.
Рішення в частині стягнення ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» тіла кредиту в сумі 7170,75 гривень колегією суддів не переглядалося.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 30 листопада2020 року.

Головуючий:

Судді: