ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 140/1789/19 пров. № А/857/4456/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Довгополова О.М., Святецького В.В.,
за участю секретаря судового засідання:             Копанишин Х.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року, головуючий суддя – Ксендзюк А.Я., ухвалене у м. Луцьку, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-
                                                    В С Т А Н О В И В:
В червні 2019 року позивач – ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУ ДФС у Волинській області, в якому просив  визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08 лютого 2019 року № Ф-6984-55.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 08 лютого 2019 року ГУ ДФС у Волинській області сформувало і скерувало позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6984-55 на суму 4908, 72 грн. Позивач зазначав, що в період з 24 лютого 2018 року по 02 липня 2018 року був самозайнятою особою, здійснюючи індивідуально адвокатську діяльність. Однак, з 02 липня 2018 року позивач змінив організаційну форму здійснення адвокатської діяльності з самозайнятої особи на адвокатське бюро “Рущак і партнери”, про що внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру адвокатів України. Після зміни організаційної форми позивачем сплачувались податки від адвокатського бюро “Рущак і партнери”, а як самозайнята особа позивач діяльності не здійснював. Крім того, з  01 вересня 2015 року працює в Комунального закладу “Луцька ЗОШ Ї-ПІ ступенів № 13 Луцької міської ради”, а з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2018 року працював в Липинській сільській раді на посаді спеціаліста юрисконсульта за сумісництвом. 
Відтак, він не є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розумінні пункту 5 частини першої статті Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, так як з 02 липня 2018 року не здійснює незалежну професійну адвокатську діяльність індивідуально, та відповідно не отримує дохід від такої діяльності, крім того страхові внески за позивача повність сплачені його страхувальниками.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) від 08 лютого 2019 року №  Ф-6984-55 на суму 4908,72 грн.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУ ДФС у Волинській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. 
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржена вимога винесена відповідно до норм чинного законодавства, що підтверджується матеріалами справи. Крім того позивачем пропущено строк звернення до суду, а висновки суду про поважність причин пропуску такого строку є помилковим.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 на підставі рішення Волинської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 10 лютого 2011 року №6/71 отримав свідоцтво №498 від 24 лютого 2011 року на право зайняття адвокатською діяльністю, що підтверджується копією вказаного свідоцтва. 
15 березня 2011 року взято на обліку в ГУ ДФС у Волинській області як фізичну особу, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвокат).
02 липня 2018 року позивачем було змінено організаційну форму адвокатської діяльності із самозайнятої особи на адвокатське бюро “Рущак і партнери” про що було подано ним заяву в Раду адвокатів Волинської області для внесення змін в Єдиний реєстр адвокатів України та повідомлено Луцьку ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб , фізичних осіб підприємців та громадських формувань та витягом з Єдиного  реєстру адвокатів України. 
08 лютого 2019 року ГУ ДФС у Волинській області сформовано ОСОБА_1 вимогу №Ф-6984-55 про сплату боргу (недоїмки) станом на 31 січня 2019 року у сумі 4908,72 грн., відповідно до статті 25 Закону №2464-VI та даних інформаційної системи органу доходів і зборів.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при прийнятті оспорюваних рішень у формі вимог про сплату боргу (недоїмки) діяв не на підставі, не в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а відтак даний адміністративний позов слід задовольнити повністю.
Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.
Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Так, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), за положеннями пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) , це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Дія Закону № 2464-VI поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 2 цього Закону).
За положеннями частини другої статті 2 Закону №2464-VI, виключно цим Законом визначаються, зокрема, принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Завдання та функції центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, яким за положеннями статті 1 Закону № 2464-VI є орган доходів і зборів та його територіальні органи (в частині адміністрування єдиного внеску), права та обов`язки органів доходів і зборів визначені статтями 12, 13, 14 Закону № 2464-VI.
Відтак, облік платників єдиного внеску, їх права та обов`язки, порядок нарахування, обчислення і строки сплати єдиного внеску, його розмір, повноваження органів доходів і зборів, а також відповідальність за порушення законодавства про збір та облік єдиного внеску визначає виключно Закон № 2464-VI.
В силу вимог пункту 4 частини першої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску має право: оскаржувати в установленому законом порядку рішення органу доходів і зборів та Пенсійного фонду та дії, бездіяльність його посадових осіб.
Згідно з абз. 3, 4 частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Згідно абз. 9 частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.
Отже вказаними положеннями визначений порядок дій платника в частині непогодження із отриманою вимогою, яким є адміністративний чи судовий вид оскарження.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у своїй постанові від 31 січня 2019 року у справі №802/983/18-а.
Як підтверджується матеріалами справи, позивач отримав спірну вимогу 10 травня 2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення та інформацією про відстеження поштової кореспонденції (а.с. 38, 39). 
Правом на оскарження вимоги в адміністративному порядку не скористався і до адміністративного суду звернувся лише 03 червня 2019 року.
Таким чином, звернувшись до суду лише 03 червня 2019 року з позовом про скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08 лютого 2019 року №Ф-6984-55 позивач пропустив 10-денний строк звернення до суду, який встановлений Законом № 2464-VI. При цьому, позивачем у клопотання про поновлення строку не наведено обставин, які б вказували на поважність причин пропуску строку.
У відповідності до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Покликання позивача про те, що підпис на рекомендованому повідомленні про вручення відправлення не його особистим підписом не знайшло свого підтвердження матеріалами справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, через що судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового, яким адміністративний позов слід залишити без розгляду.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
                                                  П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДФС України у Волинській області задовольнити частково, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року у справі №140/1789/19 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов залишити без розгляду. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Святецький  	

Повний текст постанови складено 16.10.2020 року.