ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 грудня 2020 року           справа №360/2636/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Ястребової Л.В., суддів: Гайдара А.В., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 р. у справі № 360/2636/20 (головуючий І інстанції Басова Н.М., повний текст складено 17 серпня 2020 року в м.Сєвєродонецьк Луганської області) за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Луганській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                       УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Управління поліції охорони в Луганській області (далі – відповідач), в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати протиправною бездіяльність Управління поліції охорони в Луганській області, щодо не здійснення оформлення всіх необхідних документів та подання про призначення пенсії за вислугою позивачу та не направлення їх до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області для прийняття рішення щодо призначення пенсії за вислугою років, на підставі п. а, ч.1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ; зобов`язати Управління поліції охорони в Луганській області здійснити оформлення та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області всіх необхідних документів з поданням для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років на підставі вимог пункту «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ; визнати протиправну бездіяльність Управління поліції охорони в Луганській області, щодо не здійснення ОСОБА_1 , нарахування та виплату в день звільнення 01.06.2020 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в Національній поліції за власним бажанням, передбачену ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 25 відсотків грошового забезпечення за кожний повний рік служби, з розрахунку вислуги 26 років; зобов`язати Управління поліції охорони в Луганській області внести зміни до наказу № 46 о/с від 01.06.2020, відносно ОСОБА_1 , з зазначенням необхідності виплатити одноразову грошову допомогу при звільнені за 26 календарні роки; зобов`язати Управління поліції охорони в Луганській області, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в Національній поліції за власним бажанням, передбачену ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 25 відсотків грошового забезпечення за кожний повний рік служби, з розрахунку вислуги 26 років; стягнути з Управління поліції охорони в Луганській області на користь ОСОБА_1 , витрати на правничу допомогу в сумі 4000 грн., та сплачений судовий збір в сумі 2522,40 грн. (а.с. 34-44).
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що під час проходження служби позивач рапортом звернувся до відповідача з проханням нарахувати та виплатити йому при звільнені (в день звільнення) одноразову грошову допомогу при звільнені. Крім того, позивач звернувся до відповідача з заявою від 04.06.2020 про проведення розрахунку вислуги років для призначення пенсії. Відповідач надав відповідь в якій було зазначено, що відповідно до п. б ст. 50 розділу VI Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ (далі - Закон) пенсія повинна бути призначена з наступного дня після звільнення зі служби в Національній поліції. У зв`язку з тим, що він наступного дня після звільнення з лав Національної поліції України був прийнятий до Служби судової охорони, то згідно до п. б ст. 1-2 розділу 1 Закону право на призначення пенсії набуде після звільнення зі Служби судової охорони при наявності вислуги років у відповідності до п. а ст. 12 Розділу II Закону. Таким чином, відповідач, відмовив позивачу в підготовці подання для призначення пенсії та направлення його з необхідним пакетом документів до Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області, в нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги при звільнені з органів Національної поліції. На думку позивача, станом на 01.06.2020, звільнившись з Національної поліції, він беззаперечно набув право на призначення пенсії за вислугою років. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління поліції охорони в Луганській області щодо не здійснення ОСОБА_1 нарахування та виплату в день звільнення 01.06.2020 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в Національній поліції за власним бажанням, передбачену статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 25 відсотків грошового забезпечення за кожний повний рік служби, з розрахунку вислуги 26 років. Зобов`язано Управління поліції охорони в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в Національній поліції за власним бажанням, передбачену статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 25 відсотків грошового забезпечення за кожний повний рік служби, з розрахунку вислуги 26 років. В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 102-106).
Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, вважає рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що абз. першим преамбули Закону №2262-ХІІ встановлено, що «цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національної поліції, Службі судової охорони.». Тобто, Закон №2262-ХІІ визначає, що право на пенсійне забезпечення виникає у осіб які перебували, а не перебувають досі на службі. Наголошує, що позивач 01.06.2020 року звільнився зі служби в Національній поліції, а 02.06.2020 року лише змінив орган державної влади, де проходить публічну службу, перебування на якій, виключає його право на пенсійне забезпечення за Законом №2262-ХІІ. Отже, для застосування статті 9 Закону №2262-ХІІ не було правових підстав. Також зазначає, що оскільки позивач з публічної служби не звільнявся а лише змінив орган в якому її проходить, Управління було змушено внести зміни до наказу №46-о/с від 01.06.2020р. (редакція наказу №75о/с від 27.08.2020), відповідно до якого ОСОБА_1 звільнено зі служби «у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій)» (а.с. 120-124).
Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 12-13).
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 04.02.2016 року позивач є учасником бойових дій (а.с. 14).
Відповідно до витягу з наказу Управління поліції охорони в Луганській області від 01.06.2020 №46 о/с відповідно до п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби (за власним бажанням) старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0027092), молодшого інспектора взводу реагування Сєвєродонецького міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Луганській області, 01.06.2020. Виплатити грошову компенсацію за 18 діб невикористаної відпустки за фактично відпрацьований час у 2020 році. Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить: 26 років 07 місяців 23 дні, час служби у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги): 06 років 07 місяців 00 днів (а.с. 18).
Позивач заявою від 04.06.2020 року звернувся до відповідача, в якій просив провести розрахунок вислуги років для призначення пенсії, у зв`язку із звільненням та наявністю вислуги років 26 років 07 місяців 23 дні (а.с. 78).
Листом від 12.06.2020 №1131/43/32/4/01-2020 відповідач повідомив, що Управління поліції охорони в Луганській області здійснює нарахування та виплати одноразової грошової допомоги особам, які звільняються зі служби в Національній поліції з виходом на пенсію, однак позивач наполягав на звільненні за власним бажанням та не надав необхідний перелік документів для сектору з питань пенсійного забезпечення ГУНП в Луганській області (а.с. 79).
Позивач заявою від 17.06.2020 року звернувся до відповідача, в якій в якості додатку надав копію трудової книжки з відміткою про прийом на роботу після звільнення зі служби в Національній поліцій та просив письмово повідомити про результати заяви (а.с. 81).
Листом від 30.06.2020 року №1235/43/32/4/01-2020 відповідач повідомив, що відповідно до п. б ст. 50 розділу VI Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262 XII ОСОБА_1 пенсія повинна бути призначена з наступного дня після звільнення зі служби в Національній поліції. У зв`язку з тим, що наступного дня після звільнення з лав Національної поліції України ОСОБА_1 був прийнятий до Служби судової охорони, то згідно Закону право на призначення пенсії набуде після звільнення зі Служби судової охорони при наявності вислуги років у відповідності до Закону (а.с. 80).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом є Закон України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі – Закон № 580-VIII).
Статтею 102 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про національну поліцію» (далі – Закон № 580-VIII) визначено, що пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Частиною другою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі – Закон № 2262-ХІІ), визначено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Тобто, частиною другою статті 9 Закон № 2262-ХІІ встановлено дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним у ній особам, зокрема, це особи, які звільнені зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини за наявності вислуги років 10 років і більше.
Згідно абзацу 4 пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі – Постанова № 393), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Наведені положення пункту 10 Постанови № 393 не пов`язують виплату одноразової грошової допомоги з набуттям права на пенсію.
Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, яка має разовий характер, зокрема, поліцейськими, у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, пов`язане з наявністю у такої особи вислуги років не менше 10 років та звільненням з визначених підстав.
Аналогічну правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду України від 17 березня 2015 року у справі № 21-80а15 та постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 804/1782/16.
Як встановлено матеріалами справи, станом на час звільнення з УПО в Луганській області вислуга років позивача становила 26 років 07 місяців 23 дні, а підставою для звільнення було подання рапорту про звільнення за власним бажанням від 15.05.2020 що, виходячи з вищевказаних приписів чинного законодавства, надає позивачу право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні.
Доводи апелянта, що позивач 02.06.2020 року лише змінив орган державної влади, де проходить публічну службу, перебування на якій, виключає його право на пенсійне забезпечення за Законом №2262-ХІІ, а отже, для застосування статті 9 Закону №2262-ХІІ не було правових підстав, колегія суддів не приймає, оскільки не набуття права на пенсію позивачем не може нівелювати його право на отримання зазначеної грошової допомоги за умови наявності 10 років вислуги при звільненні.
Доводи апелянта, що Управління було змушено внести зміни до наказу №46-о/с від 01.06.2020р. (редакція наказу №75о/с від 27.08.2020), відповідно до якого ОСОБА_1 звільнено зі служби «у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій)», колегія суддів вважає не прийнятними, оскільки відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Тобто, на час звернення позивача з позовом до суду та прийняття рішення судом першої інстанції наказ №46-о/с від 01.06.2020р. про звільнення ОСОБА_1 зі служби був діючим, а внесені зміни відбулись наказом №75о/с від 27.08.2020 року. Крім того, в зазначеному наказі вказано, що позивач право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції не набув, що суперечить рішенню суду першої інстанції в частині наявності права ОСОБА_1 отримати грошову допомогу при звільненні зі служби в Національній поліції за власним бажанням.
Таким чином, виходячи з приписів чинного законодавства та встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем безпідставно не виплачено позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 р. у справі № 360/2636/20 – залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 р. у справі № 360/2636/20 – залишити без змін.
Повне судове рішення складено 07 грудня 2020 року. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:                                                                                          Л.В. Ястребова

Судді:                                                                                                                А.В. Гайдар

                                                                                                                І.Д. Компанієць