ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9452/20 Справа № 199/3280/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Подорець О.Б. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
                головуючого - судді Демченко Е.Л.
суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О. 
при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 серпня 2020 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,- 
в с т а н о в и л а:

       Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 серпня 2020 року у задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк") до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено. 
       Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 серпня 2020 року стягнуто з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 12 500 грн. 
       Не погодившись з додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 серпня 2020 року позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся з апеляційною скаргою.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що при вирішенні питання про розмір суми, яка підлягає відшкодуванню стороні за послуги адвоката, має бути врахована ціна позову, складність справи. Наголошували на тому, що жодних документів, які підтверджують оплату гонорару, не надано. 
       13 листопада 2020 року ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість додаткового рішення, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначав, що витрати на адвоката повинні бути стягнуті навіть якщо фактично наразі вони не сплачені, а тільки мають бути сплачені. 
       17 листопада 2020 року о 10 години 00 хвилин надійшла заява від позивача АТ КБ "ПриватБанк" про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю отримання додаткового часу для надання доказів та пояснень по справі.
       Вказана заява до задоволення не підлягає, оскільки в силу положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
       Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).
       Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").
       Крім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
       Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.
       Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України). 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а додаткове рішення суду скасуванню з наступних підстав.
       Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 серпня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено. 
       Зазначене рішення суду першої інстанції учасниками судового розгляду в апеляційному порядку не оскаржувалось і набрало законної сили. 
       Відповідно до ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1)стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2)суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3)судом не вирішено питання про судові витрати; 4)суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
       26 серпня 2020 року відповідач ОСОБА_2 звернувся з клопотанням про ухвалення додаткового рішення. 
       Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 серпня 2020 року стягнуто з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 12 500 грн. 
       У відповідності до вимог ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Відповідно до ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
       При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 
       Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
       Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
       При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
       Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п.269).
       Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
       Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.
       Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.п.7, 48 постанови від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
       Згідно із вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
       З матеріалів справи вбачається, що інтереси відповідача  ОСОБА_2 у даній справі захищає адвокат Потапов К.О. на підставі ордеру та договору про надання правничої допомоги. 
       До заяви про ухвалення додаткового рішення було додано копію договору №0207/20-УЗ про надання професійної правничої допомоги від 02 липня 2020 року ; додаткову угоду №1 від 21 серпня 2020 року до договору №0207/20-УЗ про надання професійної правничої допомоги від 02 липня 2020 року; копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на АБ «Костянтина Потапова «Легіс Юніон»; копію свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю серія ДП №3334 від 28 квітня 2017 року; наявний в матеріалах справи ордер на надання професійної правничої допомоги; копію акту від 21 серпня 2020 року здачі-прийняття послуг професійної правничої допомоги за договором №0207/20-УЗ про надання професійної правничої допомоги від 02 липня 2020 року. 
       До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами. 
       Однак, матеріали справи не містять жодної квитанції до прибуткового касового ордеру, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу, касових чеків, які підтверджують факт оплати правової допомоги, наданої  під час розгляду даної справи. 
       Ухвалюючи додаткове рішення суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув. 
       Такий підхід суперечить положенням ЦПК України, основним принципам цивільного судочинства щодо остаточності судового рішення та його правової визначеності. 
       Зважаючи на сукупність обставин цієї конкретної справи, апеляційний суд враховує, що Дніпровська міська рада є органом місцевого самоврядування та не має жодного власного приватного інтересу у зазначеній справі. 
       Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а висновки викладені в додатковому рішенні суду першої інстанції є помилковим, так як відсутні підстави для ухвалення рішення
       За приписами ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Отже, враховуючи те, що суд першої інстанції неправильно застосував норм процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового про відмову в ухваленні додаткового рішення. 
Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити.

Додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 серпня 2020 року скасувати.

В задоволенні клопотання ОСОБА_2 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 

Головуючий: Демченко Е.Л. 

Судді: Куценко Т.Р. 

Макаров М.О.