П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 листопада 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/1026/20	

Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.
рішення суду першої інстанції прийнято у
м. Миколаїв, 25 червня 2020 року
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                                    Танасогло Т.М.,
суддів:                                                                       Єщенка О.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Очаківської районної державної адміністрації Миколаївської області про зобов`язання виплатити вихідну допомогу в розмірі 107  413,32 грн. в середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 14.12.2019 року по 29.02.2020 року у розмірі 43  298,32 грн.,-

В С Т А Н О В И В :
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Очаківської районної державної адміністрації Миколаївської області про зобов`язання виплатити вихідну допомогу в розмірі 107413,32 грн і середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 14.12.2019 р. по 29.02.2020 р. у розмірі 43298,32 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, щопозивач був звільнений з посади голови Очаківської РДА у зв`язку із закінченням строку повноважень Президента України. Посилаючись на приписи ст. 44 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України), позивач вважає, що має право на виплату вихідної допомоги при звільненні, яку відповідач провести відмовився. Вважаючи наявним право на виплату йому вихідної допомоги, позивач звернувся до суду з даним позовом. Крім того, зазначав, що невиплата з вини власника належних при звільненні сум є підставою для виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій зазначив про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим просить оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
В обґрунтування скарги апелянт вказує, щосудом першої інстанції зроблено помилковий висновок про відсутність підстав для задоволення позову оскільки, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, при прийнятті розпорядження, протиправно не застосував положення ст.44 КЗпП України, що призвело до порушення прав та гарантій визначених чинним на час звільнення законодавством щодо отримання належної вихідної допомоги,. Відтак, на думку апелянта, при визначення розміру вихідної допомоги слід взяти до уваги, що підставами звільнення з займаної посади визначені ст. 10 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», які за своєю суттю, відповідають підставам, зазначеним у п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України.
14.08.2020 року за вхід. № 16107/20 від відповідача у справі до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу у якомувідповідач наголосив на необґрунтованості доводів скарги, оскільки на думку відповідача у справі, на спірні правовідносини норми КЗпП України не розповсюджуються. При звільненні, з позивачем було проведено повний розрахунок. Водночас, відповідач також зауважує, що ОСОБА_2 , діючи під час виконання повноважень щодо власного звільнення, самостійно не виплатив кошти, про які йдеться в позові. Спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України "Про місцеві державні адміністрації" (далі Закон № 586). Норма прямої дії щодо виплати вихідної допомоги відсутня, а тому кошти не могли бути передбачені та виплачені.
Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач займав посаду голови Очаківської РДА з 04.04.2014 р. до 12.01.2015 р. і з 13.01.2015 р. до 11.12.2019 р. (а. с. 35-38).
Підставою звільнення позивача з посади стало закінчення строку повноважень Президента України, що оформлено відповідним розпорядженням від 11.12.2019 р. №479/2019-рп (а. с. 38).
13.12.2019 р. позивачем, як головою Очаківської РДА, видано розпорядження № 25-к про припинення повноважень голови РДА (а. с. 11).
17.02.2020 р. позивач звернувся до відповідача із заявою з проханням повідомити підстави невиплати при звільненні вихідної допомоги в розмірі не менше 6-місячного середнього заробітку та просив виплатити зазначену вихідну допомогу (а. с. 7).
Листом від 24.02.2020 р. відповідач повідомив про відсутність підстав для виплати вихідної допомоги (а. с. 8).
Не погодившись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для звільнення позивача є ЗУ «Про місцеві державні адміністрації», який не передбачає виплати вихідної допомоги при звільненні з посади голови райдержадміністрації, у зв`язку з чим, приписи ст.. 44 КЗпП України стосовно виплати вихідної допомоги при звільненні на позивача не поширюються.
Колегія суддів погоджується з таким висновок суду першої інстанції, вважає його вірним виходячи з наступного.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до вимог до ч.1 ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої незалежності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Спірним у даному провадженні, як вірно зауважив суд першої інстанції, є питання чи поширюється на правовідносини позивача з Очаківською РДА норми п. 5 ч. 1 ст. 41 та ст.. 44 КЗпП України при його звільненні з посади голови Очаківської РДА.
Колегія суддів зазначає, що питання виконання покладених на голів місцевих адміністрацій та їх заступників службових обов`язків, припинення ними наданих повноважень, права і обов`язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокремаЗаконом України від 09.04.1999 № 586-XIV «Про місцеві державні адміністрації»(надалі - Закон №586-XIV).
Організацію, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій визначає саме Закон №586-XIV.
Місцева державна адміністрація, як визначено ч.2 ст.1 Закону №586-XIV, є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади.
Як встановлено ч.ч. 1,2 ст. 8 Закону № 586, місцеві державні адміністрації очолюють голови відповідних місцевих державних адміністрацій.
Голови місцевих державних адміністрацій призначаються на посаду Президентом України за поданням Кабінету Міністрів України на строк повноважень Президента України.
Тобто, посада голови районної державної адміністрації є строковою, оскільки повноваження голови нерозривно пов`язані зі строком повноважень Президента України, рішенням якого ці повноваження були надані, про що вірно зауважено було судом першої інстанції та узгоджується з правовою позицію, викладено в рішенні Верховного Суду від 16.12.2019 р. у справі № 540/1668/19.
Питання припинення повноважень голів місцевих державних адміністрацій, підстави, тощо, врегульовано статтею 9 Закону №586-XIV.
Так, згідно вимог ч. 1 ст. 9 Закону №586-XIV, повноваження голів місцевих державних адміністрацій припиняються Президентом України у разі:
1) порушення ними Конституції України і законів України;
2) втрати громадянства, виявлення факту подвійного громадянства;
3) визнання судом недієздатним;
4) виїзду на проживання в іншу країну;
5) набрання законної сили обвинувальним вироком суду;
6) порушення вимог несумісності;
8) висловлення недовіри двома третинами від складу відповідної ради;
9) подання заяви про звільнення з посади за власним бажанням.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону №586-XIV, повноваження голів місцевих державних адміністрацій можуть бути припинені Президентом України у разі:
1) прийняття відставки голови відповідної обласної державної адміністрації;
2) подання Прем`єр-міністра України;
3) висловлення недовіри простою більшістю голосів від складу відповідної ради;
4) з інших підстав, передбачених цим та іншими законами України;
5) з ініціативи Президента України.
Частиною 4 статті 9 Закону №586-XIV визначено, що у разі обрання нового Президента України голови місцевих державних адміністрацій продовжують здійснювати свої повноваження до призначення в установленому порядку нових голів місцевих державних адміністрацій.
Як зауважував відповідач у відзиві на позовну заяву та у відзиві на апеляційну скаргу, призначення на посаду та звільнення з посади голови місцевої державної адміністрації регулюється статтею 118 Конституції України, Законом України «Про місцеві державні адміністрації», статтею 8 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 р. № 298.
Оплата праці голови місцевої державної адміністрації регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року № 304 «Про умови оплати праці посадових осіб, керівників та керівних працівників окремих державних органів, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну службу” зі змінами, якою визначено вичерпний перелік усіх виплат зазначеним категоріям працівників керівного складу місцевих державних адміністрацій , та який не містить пунктів про виплату вихідної допомоги при звільненні. Саме на підставі зазначеної постанови здійснюється формування фонду оплати праці керівного складу місцевої державної адміністрації. За відсутності відповідних вимог про виплату вихідної допомоги в нормативно-правових актах, що регулюють правовідносини при звільненні голів місцевих державних адміністрацій у порядку статті 118 Конституції України, суми таких допомог у кошторисі на утримання Очаківської районної державної адміністрації не могли бути передбачені та виплачені позивачу - колишньому голові Очаківської районної державної адміністрації. Зазначеними нормами не передбачена виплата вихідної допомоги головам місцевих державних адміністрацій, які призначаються на посаду Президентом України за поданням Кабінету Міністрів України на строк повноважень Президента України та звільняються з посади у зв`язку з закінченням строку повноважень Президента України.
Із системного аналізу вказаних вище положень статті 9 Закону №586-XIV, що визначає підстави для припинення повноважень голови місцевої державної адміністрації, та ст. 118 Конституції України слідує, що питання припинення повноважень голів місцевих державних адміністрацій віднесено до компетенції саме Президента України, які Глава держави може реалізувати як із власної ініціативи за наявності підстав, передбачених Законом № 586, так і за наявності подання Кабінету Міністрів України.
Тобто, Президент України наділений дискреційними повноваженнями, тобто сукупністю прав та обов`язків, які дають можливість самостійно на власний розсуд і в межах закону звільняти голів місцевих державних адміністрацій.
Між тим, вжита в ч. 4 ст. 118 Конституції України та в ч. 2 ст. 8 Закону № 586-XIV форма припинення Президентом України повноважень голови місцевої державної адміністрації, за наявності такої підстави як закінчення строку повноважень Президента України за поданням Кабінету Міністрів України, передбачає прийняття відповідного рішення щодо звільнення голови місцевої державної адміністрації.
Апеляційний суд вказує, що Закон № 586-XIV не містить альтернативного вибору варіанту звільнення та призначення голів адміністрацій. Таким чином, Законом № 586 встановлено граничний термін перебування голови місцевої державної адміністрації на займаній посаді.
Враховуючи викладене, Відтак, звільнення голови районної державної адміністрації на підставі ст. 9 Закону № 586 не є звільненням з ініціативи власника, а отже не підпадає під дію п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та ч. 1 ст. 44 КЗпП України.
Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що вказана норма містить додаткову, особливу підставу для звільнення працівника, пов`язану з його статусом, якої не містить КЗпП України. Ця підстава законом пов`язується не з волевиявленням працівника чи роботодавця, а з самим фактом закінчення строку повноважень Президента України.
Відповідно до ст.44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.
Пунктом 5 ч. 1ст. 41 КЗпП України визначено, що крім підстав, передбачених ст. 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.
Проте, матеріалами справи підтверджено, що позивач займав посаду голови Очаківської районної державної адміністрації Миколаївської області та у зв`язку закінченням строку повноважень Президента України, відповідним розпорядженням Президента України від 11.12.2019 р. № 479/2019-рп його було звільнено.
Водночас, як вбачається зі змісту розпорядження від 13.12.2019 р. № 25-к, підставою звільнення позивача вказано ст. 8 Закону № 586, постанову Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 р. № 298, розпорядження Президента України від 11.12.2019 р. № 479/2019-рп.
Слід зазначити, що виплата вихідної допомоги є похідною від конкретної норми КЗпП України, яка відсутня у зазначеному розпорядженні Президента України про звільнення позивача.
Отже, оскільки позивача було звільнено на підставі Закону України "Про місцеві державні адміністрації", а не на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що на спірні правовідносини приписи ст. 44 КЗпП України не поширюються.
Апеляційний суд вважає ґрунтовними доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу стосовно того, що саме Закон України «Про місцеві державні адміністрації» є правовим документом про діяльність місцевих державних адміністрацій та їх посадових осіб, в тому числі призначення та звільнення. В той же час норми про оплату праці, передбачені підзаконними актами Кабінету Міністрів України, жодний з яких не містить норму про виплату вихідної допомоги за рахунок коштів Державного бюджету України, за рахунок якого фінансується оплата праці посадових осіб місцевих державних адміністрацій. Тому, як зауважив відповідач у справі, кошти на вихідну допомогу не могли бути включені при розрахунку зі звільненим позивачем - апелянтом - головою Очаківської районної державної адміністрації, незалежно від того, якими твердженнями керується позивач - апелянт щодо строковості чи безстроковості трудового договору з державою в особі Президента України.
Одночасно слід зазначити, що діяльність голови місцевої державної адміністрації - це публічна діяльність, яка ґрунтується на чітко визначених у чинному законодавстві завданнях, функціях, компетенції і повноваженнях, процедури їх діяльності в усіх галузях повноважень та відповідальності за перевищення меж компетенції та чинного законодавства.
Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про поширення на нього приписів ст.. 44 КЗпП України при звільненні з посади голови Очаківської РДА, оскільки спірні правовідносини врегульовано Законом України № 586.
Судова колегія вважає також хибним у даному випадку посилання апелянта на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16.12.2019 року по справі № 540/1668/19, оскільки предметом даного спору не є трудові правовідносини щодо їх строковості та причини звільнення позивача - апелянта з посади голови Очаківської районної державної адміністрації.
Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими та не спростовують правильних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та відзиві на позов.
Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимогст. 242 КАС України.
Згідно зіст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд, –
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.06.2020 року у справі № 400/1026/20–залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Єщенко О.В.    Шляхтицький О.І.