ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

25 листопада 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №578/765/20 
Номер провадження 22-ц/816/2277/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Левченко Т. А. 
учасники справи: 
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», 
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 18 вересня 2020 року в складі судді Басової В.І., ухваленого у смт Краснопілля, повне судове рішення складено 23 вересня 2020 року, 
                                                          в с т а н о в и в:
Звернувшись до суду із позовом у липні 2020 року, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 09.04.2009 року в розмірі 139 389,59 грн та судові витрати в розмірі 2102,00 грн. 
Свої вимоги мотивує тим, що 09.04.2009 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви та довідки про умови кредитування, за умовами якого позивач надав позичальнику кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що може бути змінений банком. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, який є договором приєднання, що підтверджується підписом у заяві. Позичальник взяті на себе кредитні зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого, станом на 15.04.2020 року, виникла заборгованість - 396 157,59 грн, яка складається з: 3447,84 грн - заборгованість за тілом кредиту; 391 781,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 928,75 грн - нарахована пеня. Проте банком заявлено вимогу про стягнення 3447,84 грн заборгованості за кредитом та 135 941,75 грн заборгованості за процентами за період з 09.04.2009 року по 02.12.2018 року. Відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, що і стало підставою звернення до суду. 
Рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 18.09.2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в сумі 3447,84 грн та заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 3947,54 грн, а разом 7395,38 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 111,40 грн.
Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що письмового договору (заяви на видачу кредиту, підписаної відповідачем) між банком та ОСОБА_1 про встановлення кредитного ліміту на платіжні картки № НОМЕР_1 зі строком дії до 05/16 та картку № НОМЕР_2 дії до 07/20 року матеріали справи не містять, тому кінцевий строк кредитування у справі становить до 01/13 року, що відповідає строку дії картки № НОМЕР_3 , тому обґрунтованими є вимоги банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту та по відсоткам за період до січня 2013 року, виходячи з відсоткової ставки 30 % річних, оскільки нарахування відсотків за збільшеними відсотковими ставками не було погоджено з відповідачем у встановленому законом порядку. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні вимог позову про стягнення заборгованості за відсотками, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в цій частині та ухвалити нове судове рішення, яким дані вимоги задовольнити в повному обсязі.
При цьому вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення заборгованості за відсотками за ввесь заявлений період, оскільки відповідача було ідентифіковано при підписанні анкети-заяви, тому при перевипуску картки підписання нової анкети-заяви не було потрібно. Крім того, після отримання нових карток відповідач здійснила їх активацію, користувалася карткою та отримувала кредиті кошти з власної ініціативи. 
В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
Відзиву на апеляційну скаргу стороною відповідача не направлено.
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Як вбачається із цивільної справи, що 09.04.2009 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 відбулось підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил в ПриватБанку (а.с. 22).
Друкованим текстом анкети-заяви передбачено, зокрема, наступне - «Я ознакомился (лась) и согласен(на) с Условиями и Правилами предоставления банковских услуг, Правилами оказания услуг (выполения робот), а также Тарифами банка, которые были предоставлены мне для ознакомления в письменном виде. Я выражаю согласие с тем, что настоящее заявление вместе с Памяткой клиента, Условиями и Правилами предоставления банковских услуг, а также Тарифами составляют между мной и банкоум договор о предоставлении банковских услуг».
Крім того, при укладенні кредитного договору - 09.04.2009 року ОСОБА_2 було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка містить істотні умови кредитування, а саме: розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами - 2,5 % у місяць або 30 % річних, визначено порядок щомісячної сплати платежів, нарахування та розмір комісії, а також неустойки (пені та штрафів) (а.с. 23).
На підставі вказаної анкети-заяви відповідачу за його згодою було видано карти № НОМЕР_4 (дата відкриття 10.04.2009 року, терміном дії до січня 2013 року), № НОМЕР_1 (дата відкриття 25.02.2013 року, терміном дії до травня 2016 року), № НОМЕР_2 (дата відкриття 26.10.2017 року, терміном дії до липня 2020 року) (а.с. 21).
Із використанням вказаних банківських карток відповідач здійснював зняття гошових коштів. 
Додані банком до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідачем не підписані (а.с. 24 - 33).
Представлений до позову банком розрахунок кредитної заборгованості станом на 15.04.2020 року складає - 396 157,59 грн, з яких: 3447,84 грн - заборгованість за кредитом; 391781,00 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 928,75 грн - заборгованість за пенею (а.с. 6-11). 
Однак, банком заявлено вимогу про стягнення 3447,84 грн заборгованості за кредитом та 135941,75 грн заборгованості за процентами за період з 09.04.2009 року по 02.12.2018 року. При цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості, заборгованість по відсоткам нараховувалась виходячи з відсоткових ставок: 30 % - з 10.04.2009 року, 34,8 % - з 01.09.2014 року та 43,2% - з 01.04.2015 року.
Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
За приписами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.  
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, кредитний договір укладається в письмовій формі, в якому його сторонами погоджується розмір кредиту, умови його надання, повернення, сплати процентів за користування кредитом, застосування неустойки, у разі неналежного виконання зобов`язання.  
Таким чином, між сторонами у справі 09.04.2009 року було укладено кредитний договір в належній формі, шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви та довідки про умови кредитування, у якій сторонами було погоджено, зокрема, розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами на рівні 30 % річних, порядок погашення заборгованості, застосування неустойки та інші умови. 
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за відсотками виходячи з 30 % річних, оскільки такий розмір визначений укладеним сторонами кредитним договором, а надані банком витяг з умов та правил не можуть розцінюватися як складова кредитного договору, так як вони не підписані відповідачем. Інших доказів про погодження сторонами у справі умов договору про нарахування відсотків за користування кредитом на рівні 34,8 % та 43,2% позивачем надано не було.
Тому, вимоги банку про стягнення заборгованості за збільшеними відсотковими ставками є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. 
Крім того, судом першої інстанції правильно зазначено, що за положеннями ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Однак, висновок місцевого суду про строк дії кредитного договору по січень 2013 року та стягнення заборгованості по відсоткам лише за цей період є хибним, оскільки пролонгація кредитного договору шляхом перевиписку кредитних карток 25.02.2013 року та 26.10.2017 року відбулося за згодою позичальника  без повторного підписання анкети-заяви, тобто ідентифікації клієнта, що узгоджується з п. 2.2 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою Постановою НБУ від 12.11.2003 року № 492, в редакції чинній на час повторного відкриття рахунків. 
Крім того, користування ОСОБА_1 кредитними коштами після січня 2013 року підтверджується випискою по її картковому рахунку (а.с. 12-19).
Відповідно до представленої банком довідки ОСОБА_1 було видано ряд банківських карток, остання строком дії до липня 2020 року.
Звідси, ОСОБА_1 має перед банком обов`язок щодо погашення заборгованості за узгодженими з нею відсотками за користування кредитними коштами, виходячи з відсоткової ставки 30 % річних, за період з 09.04.2009 року по 02.12.2018 року (дата по яку банк просить стягнути відсотки), яка, згідно представленого банком нового розрахунку заборгованості (а.с. 141-145), становить - 4938,77 грн.
Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні з ухвалення в цій частині нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь банку 4938,77 грн заборгованості по процентам за кредитним договором б/н від 09.04.2009 року.
В іншій оскаржуваній частині рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, томі підстав для його скасування немає.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи межі задоволення позову та апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 126,47 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову. Також, з відповідача на користь банку підлягає стягненню 23,68 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а), г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 381-382 ЦПК України, суд
                                                                п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково. 
Рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 18 вересня 2020 року в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками та розподілу судових витрат - змінити.
Викласти 2 абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції:
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 3447,84 грн заборгованості за тілом кредиту та 4938,77 грн заборгованості по процентам за кредитним договором б/н від 09 квітня 2009 року по 02.12.2018, а всього - 8386,61 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 126,47 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову.
В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 23,68 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий -                                                                                            С.С. Ткачук

Судді:                                                                                                         О.Ю. Кононенко

                                                                                                                    Т.А. Левченко