П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2020 року
м. Рівне

Справа № 571/854/20
Провадження № 22-ц/4815/1243/20

Головуючий у Рокитнівському районному суді
 
Рівненської області: суддя Качмар М.Я.
Заочне рішення суду першої інстанції ухвалено
08 вересня 2020 року в смт. Рокитне
Рівненської області
Фіксування судового засідання за допомогою 
звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: суддя Хилевич С.В.
судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на заочне рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 08 вересня 2020 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
в с т а н о в и в :
У липні 2020 року в суд звернулося Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі - АТ КБ "Приватбанк" або банк) з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Мотивуючи свої вимоги, покликалося на укладений між сторонами 19 жовтня 2009 року кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідачу було відкрито картковий рахунок із кредитним лімітом. Однак у зв`язку із тим, що позичальник порушував взяті на себе зобов`язання за цим кредитним договором, утворилась заборгованість, яка станом на 31 березня 2020 року складалась з: 2 873,71 гривень тіла кредиту; 152 148,22 гривень прострочених відсотків; 1 900 гривень пені. 
З наведених підстав та вказуючи про існування свого права не вимагати повернення всієї суми боргу, просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 19 жовтня 2009 року в розмірі 134 650,81 гривень, де 2 873,71 гривень тіло кредиту, а 131 777,10 гривень відсотки за користуванням кредитом за період з 19 жовтня 2009 року по 30 грудня 2019 року. 
Заочним рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 08 вересня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість в розмірі 2 873,71 гривень та 44,77 гривень судового збору понесеного позивачем пропорційно до розміру задоволених позовних.
       На рішення суду АТ КБ "Приватбанк" подано апеляційну скаргу, де покликалось на його незаконність та необґрунтованість в частині відмовлених позовних вимог, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідність викладених висновків обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
       На обґрунтування недотримання судом вказаних вимог зазначалось, що з моменту підписання відповідачем заяви, між ним та банком був укладений договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованих умов. Відповідач надав згоду на те, що відповідна заява разом із умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг. При цьому в заяві було зазначено початковий кредитний ліміт, валюту, вид кредитної картки та базову проценту ставку, яка становила 2,5% на місяць, тобто 30% річних із розрахунку 360 днів у році. Крім того, позичальником також підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", де зазначено тип кредитної лінії, базову відсоткову ставку, яка становить 30% річних, розмір та строк внесення періодичних платежів, розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості та штрафу при порушенні строків платежів по грошовим зобов`язанням. Отже, відповідач при укладені кредитного договору був належним чином повідомлений про умови кредитування, в тому числі щодо сплати відсотків. Відповідач після отримання картки здійснив дії щодо її активації, користувався нею, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи, що також доводить факт укладення сторонами кредитного договору. Ці обставини були підтверджені наявними в матеріалах справи, заяві, випискою по рахунку, довідками про умови кредитування, видані кредитні картки та зміну умов кредитування. Виписка по рахунку має статус первинного банківського документу відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5, а тому є належним доказом в справі. В свою чергу, позичальник розмір заборгованості не оспорював. 
       З викладених міркувань просило оскаржуване рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги задовольнити, а в решті рішення суду залишити без змін. 
       Відзив на апеляційну скаргу не подавався. 
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи АТ КБ "Приватбанк", колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
       Матеріалами справи з`ясовано, що 19 жовтня 2009 року ОСОБА_1  підписав заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ "Приватбанк"де, зокрема, зазначено, що вказана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. 
Звертаючись до суду з позовом, як на підставу для його задоволення банк посилався на те, що в порушення умов договору від 19 жовтня 2009 року та положень ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, тому станом на 31 березня 2020 року має заборгованість в розмірі 156 921,93 гривень, яка складалась з: 2 873,71 гривень тіла кредиту; 152 148,22 гривень прострочених відсотків; 1 900 гривень пені. 
На підтвердження узгодження умов договору АТ КБ "Приватбанк" додано до позовної заяви копію цієї заяви відповідача, розрахунок заборгованості, виписку по рахунку, довідки про зміну умов кредитування, видані картки, умови кредитування з використання кредитної картки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", а також витяги з Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна".
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
За правилами ст. 10561 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до з ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.
Тобто у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).
Між тим, матеріали справи не містять доказів, що відповідач розумів, ознайомився та погодився з Умовами, Правилами, Тарифами банківських послуг, підписуючи заяву про надання банківських послуг банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у нарахованих банком порядку і розмірі.
Отже, неможливо застосувати до спірних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово ним змінювались, тобто кредитор міг додати до позовної документи, які свідчили би про обставини, найбільш сприятливі для задоволення позову.
Відтак відсутні й підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими позивач.
Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Тому вірним є використання при вирішенні спору висновків постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, які в т.ч. викладені щодо правильного застосування норм права, порушених в апеляційній скарзі.
Рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних відносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.
Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Інше не відповідало б принципу справедливості, добросовісності, розумності та уможливило покладання на слабшу сторону невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Так, у підписаних відповідачем заяві та довідці про умовах кредитування з використанням кредитної картки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" від 19 жовтня 2009 року зазначено, що розмір відсоткової ставки становить 2,5 % на місяць із розрахунку 360 днів в році. 
В тому числі довідкою про умови кредитування визначені пільговий період, розмір та строк внесення щомісячних платежів, розмір та порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості, розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань
Отже, договір банківського кредиту є узгодженим сторонами на викладених в зазначених документах умовах.
Однак необхідно враховувати, що кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_1 повинен відповідати строку дії картки, а це червень 2017 року (а.с. 17).
Після спливу визначеного договором строку позики право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, неустойку та штрафні санкції припиняється (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18).
З наданої банком виписки по рахунку позичальника видно, що станом на 31 травня 2017 року останньому було нараховано лише 18 303,90 гривень заборгованості за кредитним договором, яка складається із 2 762,86 гривень тіла кредиту та 14 350,03 гривень відсотків. 
При цьому ОСОБА_1 вніс на картковий рахунок 37 464,20 гривень, отримавши від банку 32 265,63 гривень готівки за кредитом. 
Проте визначений позивачем розмір заборгованості суперечить умовам кредитування про які йдеться в підписаних заяві та довідці, адже згідно з розрахунком заборгованості позивачем нараховувались відсотки як у передбаченому довідкою розмірі, так і у підвищеному розмірі, а саме 2,9 та 3,6 відсотки на місяць із застосуванням подвійного коефіцієнту.
Тим паче, з наданої виписки по рахунку відповідача видно, що банком нараховувалася заборгованість за договором страхування "Захист на кожен день", хоча відносини страхування повинні бути врегульовані спеціальним Законом - Законом України "Про страхування", а також окремим договором і здійснення страхових платежів за таким договором, жодним чином не може бути пов`язане із наявністю заборгованості за кредитним договором.
Безпідставно нараховуючи відсотки за користування кредитом та прострочення зобов`язань у збільшеному розмірі, відносячи цю заборгованість до простроченого кредиту та накладаючи за її несплату штрафи і повторно начисляючи відсотки, позивач незаконно та штучно збільшував суму заборгованості.
Відповідач же цю неправомірно нараховану заборгованість погашав, що також простежується з виписки по рахунку.
Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Беручи до уваги фактично обумовлені між сторонами умов надання банківських послуг саме на підставі анкети заяви та відповідної довідки (2,5% на місяць), термін дії кредитного договору (з жовтня 2009 по червень 2017 року), суму заборгованості за тілом кредиту (2 873,71 гривень), а також те, що позичальник повернув банку понад 5 000 гривень, то підстави для стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом відсутні, оскільки останній цю заборгованість перед банком погасив. 
Тому доводи апеляційної скарги не спонукають до скасування рішення суду в оскаржуваній частині.
Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України", § 23).
Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
 
Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
 
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
 
Судовий збір, що понесений позивачем при поданні апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на його ж рахунок.
 
Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення, а заочне рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 08 вересня 2020 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                                  С.В. Хилевич
 
Судді:                                                                                                С.В. Боймиструк
                                                                               Н.М. Ковальчук