Постанова
Іменем України 
 
05 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 187/998/16-ц
провадження № 61-603св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,   
 
учасники справи:
 
за позовом ОСОБА_1 :
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за зустрічним позовом ОСОБА_2 :
позивач - ОСОБА_2 ,
відповідач - ОСОБА_1 , 
третя особа - ОСОБА_3 , 
 
за зустрічним позовом ОСОБА_3 :
позивач - ОСОБА_3 ,
відповідач - ОСОБА_1 , 
третя особа - ОСОБА_2 , 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року у складі судді Караула О. А. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Макарова  М. О.
 
Описова частина
 
Короткий зміст вимог заяви про забезпечення позову
 
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 13 червня 2018 року просив стягнути солідарно з відповідачів борг за договором позики у розмірі 17 031 139,10 грн. 
 
Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2018 року накладено арешт на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 443,30 кв. м, яке належить ОСОБА_3 
 
14 червня 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали договір дарування вищезазначеного нежитлового приміщення, у зв`язку з чим виконати ухвалу від 14 червня 2018 року виявилося неможливим.
 
20 червня 2018 року ОСОБА_1 повторно подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив до вирішення спору по суті накласти арешт на багатофункціональну будівлю загальною площею 4 597,30 кв. м на АДРЕСА_2 .
 
Заяву обґрунтовував тим, що 03 вересня 2015 він і ОСОБА_2 уклали договір, відповідно до умов якого останній отримав позику в розмірі 382 464 доларів США строком до 15 жовтня 2016 року.
 
Даний договір позики відповідач уклав за згодою своєї дружини ОСОБА_3 , про що остання вчинила відповідний напис.
 
У встановлений договором строк позичальник гроші не повернув, у зв`язку з чим він (позивач) просив стягнути з нього борг у сумі 12 074 140,80 грн, за вказаним вище договором позики.
 
13 червня 2018 року він збільшив позовні вимоги до 17 031 139,10 грн.
 
Зазначав, що існує реальний ризик невиконання рішення суду щодо повернення коштів та вартість майна ОСОБА_2 , на яке судом накладено арешт, не є співмірною з позовними вимогами, у зв`язку з чим просив заяву про забезпечення задовольнити.
 
Короткий зміст ухвали та постанови судів попередніх інстанцій
 
Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.
 
Накладено арешт на багатофункціональну будівлю загальною площею: 4 597,30 кв. м на АДРЕСА_2 .
 
Суди виходили з того, що розмір збільшених позовних вимог становить 17 031 139,10 грн, а заходи забезпечення позову, вжиті ухвалами суду від 04 листопада 2016 року та від 11 червня 2018 року, не в повній мірі забезпечують ефективний захист та поновлення порушених прав.
 
При цьому суди врахували, що вартість майна, на яке позивач просить накласти арешт, є співмірною з розміром збільшених позовних вимог.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У січні 2019 року до суду касаційної інстанції від ОСОБА_2 надійшла касаційна скарга, у якій він, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та прийняти постанову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
ОСОБА_2 зазначає, що ціна позову станом на 11 червня 2018 року становила 12 074 140,80 грн, а не 15 252 083,93 грн, як про це зазначили суди в оскаржених рішеннях.
 
Докази, надані позивачем, а саме висновки про вартість нерухомого майна від 31 травня 2018 року та від 12 червня 2018 року, складені ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ЦЕНТР ОЦІНКИ «ЕКСПЕРТ», а також звіт з оцінки майна, складений ФОП ОСОБА_5 , є недопустимими доказами, оскільки вони не відповідають нормам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», пункту 54 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440.
 
Внаслідок вжитих заходів забезпечення позову його обмежено у праві розпорядження власним майном.
 
Короткий зміст відзиву
 
Від представника ОСОБА_1 надійшов відзив, у якому він просить касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість. 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Колегія відхиляє аргументи, наведені в касаційній скарзі, з таких мотивів.
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 подав до суду позов до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в сумі 9 864 052,53 грн та відсотки в розмірі 2 210 088,27 грн, а всього 12 074140,80 грн.
Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року, накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 у межах ціни позову, а саме, на: 
- квартиру АДРЕСА_3 ; 
- земельну ділянку площею 0,15 га на АДРЕСА_4 ; 
- 11/30 частку підземного автопаркінгу на 6 машиномісць (вбудоване приміщення № 01) загальною площею 291,5 кв. м., частину вбудованого приміщення 01 площею 182,1 кв. м у будинку АДРЕСА_5 ; 
- приміщення спортивного залу (вбудоване приміщення № 105) загальною площею 297,1 кв. м. у будинку АДРЕСА_5 ; 
- квартиру АДРЕСА_6 ; 
- квартиру АДРЕСА_7 ;
- квартири № 1 та АДРЕСА_9 ; 
- квартиру АДРЕСА_10 .
Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2018 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2018 року, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою від 04 листопада 2016 року, частково скасовано та знято арешт з майна ОСОБА_2 , а саме: земельної ділянки площею 0,15 га на АДРЕСА_4 ; квартири АДРЕСА_3 ; квартири АДРЕСА_6 , квартир № 1 та АДРЕСА_9 . В іншій частині ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від                      04 листопада 2016 року залишено без змін.
Вартість майна, що залишилася під арештом в якості забезпечення позову, відповідно до висновків про вартість нерухомого майна, складених суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_7 , становить 12 807 469 грн, що на час розгляду клопотання про часткове скасування заходів забезпечення позову відповідала розміру вартості майна в сумі 12 074 140,80 грн.
30 січня 2018 року у зв`язку зі зміною ставки НБУ та курсу долара США до гривні позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог з                    12 074 140,80 грн до 15 252 083,93 грн, тобто різниця між сумою коштів, що вже була забезпечена ухвалою від 04 листопада 2016 року та збільшеними позовними вимогами, становила 3 177 943,13 грн.
Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2018 року накладено арешт на майно ОСОБА_2 , а саме на: 
- земельну ділянку площею 0,15 га площею 0,15 га на АДРЕСА_4 ; 
- квартиру АДРЕСА_6 ; 
- квартири № 1 та АДРЕСА_9 .
Вартість майна, на яке було накладено арешт згідно з висновками від 22 травня 2018 року про вартість нерухомого майна, складених суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_8 , становить 1 643 461 грн.
Загальна вартість майна, що слугувала забезпеченням за первісним позовом, становить 13 717 601,80 грн.
Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2018 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача дружину ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та прийнято до розгляду заяву про зміну позову, згідно з якою ОСОБА_1 просив солідарно стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 03 вересня 2015 року у загальному розмірі 652 751,65 доларів США, що еквівалентно                          17 031 139,10 грн.
У зв`язку з цим різниця між сумою коштів, що забезпечена вищевказаними ухвалами Петриківського районного суду Дніпропетровської області та збільшеними позовними вимогами, становила 3 313 537,30 грн..
Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2018 року накладено арешт на нежитлове приміщення, що належить ОСОБА_3 , вартістю 1 500 406 грн, розташоване за адресою: АДРЕСА_11 , згідно з відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно, технічний опис майна: в житловому будинку літ. А-10 нежитлове приміщення 100, загальною площею: 443,30 кв. м.
Разом із тим ухвала Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2018 року не була виконана у зв`язку зі зміною власника вищевказаного майна (державний реєстратор КП Куманівецької сільської ради «Вектор» Гавришенко В. О. відмовив у державній реєстрації обтяження арешту).
За таких обставин розмір незабезпечених в межах даної справи вимог позивача становить 3 313 537,30 грн.
 Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 на праві власності належить багатофункціональна будівля за адресою: АДРЕСА_2 . Вартість цієї будівлі згідно зі звітом про оцінку майна, складенним суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання ОСОБА_5 , становить 2 489 420 грн.
У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
На підставі частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пункті 6 якої передбачено, що позов може забезпечуватись зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.
Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Установивши, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, зробив обґрунтований висновок про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача.
Застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту є адекватним та ефективним способом забезпечення позову.
Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів щодо вартості нерухомого майна, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України (в редакції станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від                   04 грудня 2018 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та  оскарженню не підлягає.  

Судді:                                                                               В.  І.  Журавель 

                                                                                          Н. О. Антоненко

                                                                                          М. М. Русинчук