ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року	Львів	Справа № 460/3590/20 пров. № А/857/9952/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                               Гуляка В.В.
суддів:                                                    Ільчишин Н.В., Святецького В.В. 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, 
на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року (суддя – Друзенко Н.В., час ухвалення – не зазначено, місце ухвалення – м.Рівне, дата складання повного тексту – 02.07.2020 року), 
в адміністративній справі №460/3590/20 за позовом Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Екорембуд ЛТД», 
про стягнення заборгованості, 

                                                           встановив: 

У травні 2020 року позивач Рівненське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося в суд із адміністративним позовом до відповідача ТзОВ фірми "Екорембуд ЛТД" в якому просило стягнути з відповідача на користь держави в особі Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарську санкцію в сумі 70095,27 грн. та пеню в сумі 715,02 грн., а всього - 70810,29 грн. 
Відповідач ТзОВ фірма "Екорембуд ЛТД" позовних вимог не визнав, вважаючи їх необґрунтованими та незаконними, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив прийняти судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. 
З цим рішенням суду першої інстанції від 07 липня 2020 року не погодився позивач Рівненське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів та оскаржив його в апеляційному порядку. 
Апелянт вважає, що оскаржене рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають  значення для справи, зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що оскаржене рішення суду мотивоване тим, що відповідачем протягом звітного періоду вжито всіх заходів для дотримання норм ст.19 Закону України „Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні”, підставою для такого висновку стало те, що відповідач протягом 2017 року повідомляв районний центр зайнятості про наявність вакансії, в тому числі для працевлаштування інвалідів. Зазначає апелянт, що виконання нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно статті 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні”, вважається працевлаштування осіб з інвалідністю. Проте вказує, що позивачем згідно поданої звітності не працевлаштовано одну особу, що тягне за собою обов`язок сплатити адміністративно-господарської санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 07 липня 2020р. та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Відповідач ТзОВ фірма "Екорембуд ЛТД" не погодившись з доводами апеляційної скарги, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими, подав відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що товариством вживалися усі залежні від нього заходи для працевлаштування осіб з інвалідністю, а тому вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог. Просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, залишивши рішення суду від 02.07.2020 без змін. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, з врахуванням наступного. 

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 19 лютого 2020 року відповідач ТзОВ фірма «Екорембуд ЛТД» подало до позивача Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік форми №10-ПІ, у якому зазначено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 169 осіб (рядок 01), з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 6 осіб (рядок 02), кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" 7 осіб (рядок 03), фонд оплати праці штатних працівників складає 11846,10 грн. (рядок 04), середньорічна заробітна плата штатного працівника складає 70095,27 грн. (рядок 05), сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів 70095,27 грн. (рядок 06) (а.с. 6, 60). 
У зв`язку із невиконанням ТзОВ фірма "Екорембуд ЛТД" встановленого законодавством України нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2019 рік в кількості 1 особи, позивач Рівненське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернувся в суд із адміністративним позовом про стягнення адміністративно-господарської санкції в сумі 70095,27 грн. та пені в сумі 715,02 грн.. 

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем здійснено усі заходи для працевлаштування осіб з інвалідністю, а тому визнав безпідставним застосування до нього адміністративно-господарських санкцій та стягнення пені. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. 
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 14.04.2011 №129 передбачено, що Фонд соціального захисту інвалідів відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за виконанням підприємствами нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та сплатою ними адміністративно-господарських санкцій і пені. 
Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. 
При цьому, ч.2 ст.19 вказаного Закону визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення. 
Статтею 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» визначено, що  забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань особи з інвалідністю, наявних у неї професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Частиною 1 ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів. 
Відповідно до ч.1 ст.218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. 
Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. 
Спірні у цій справі санкції застосовуються до суб`єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому є адміністративно-господарськими санкціями. Про це також вказано у ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». 
Згідно з п.4 ч.3 ст.50 Закону України "Про зайнятість населення", роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення. 
Відповідно до п.2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 №70, інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом. 
Наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року №316 затверджено Форму звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", яка подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником. 
Наведене свідчить про те, що обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині 1 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». 
Підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало інваліда з причин незалежних від нього: відсутність інвалідів, відмова інваліда від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню інвалідів. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі №440/2008/19. 
Як встановлено судом, на виконання вимог статті 18 Закону "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" ТОВ фірма "Екорембуд ЛТД" упродовж 2019 року виділяло (створювало) робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю та подавало центру зайнятості звіти у формі 3-ПН з інформацією стосовно наявності вакансій для працевлаштування осіб з інвалідністю. Товариством також було подано звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік (форма №10-ПІ) до Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (а.с. 50-60). 
Отже, відповідачем було вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. 
Наведений висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 23 липня 2019 року у справі №820/2204/16, від 31 липня 2019 року у справі №812/1164/18, від 18 серпня 2020 року у справі №580/2188/19. 
Враховуючи те, що відповідачем виконані вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» щодо прийняття заходів для працевлаштування інвалідів, доказів того, що відповідач не створив робочі місця для інвалідів, відмовляв інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавав державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, або несвоєчасно звітував Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, позивачем не надано, а тому колегія суддів вважає, що причини не працевлаштування інваліда не залежали від самого відповідача як роботодавця, а тому в його діях відсутній склад правопорушення і на нього не може бути покладена відповідальність за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів. 
З огляну на встановлене відсутні підстави для сплати ТОВ фірма "Екорембуд ЛТД" адміністративно-господарських стягнень. 
Крім того, колегія суддів враховує, що Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» також визначено, що працевлаштування інвалідів здійснюється або шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, яка в свою чергу здійснює пошук підходящої роботи для працевлаштування такого інваліда. Тому обов`язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості. 
Водночас, нормами чинного законодавства не покладено обов`язку підприємств самостійного пошуку інвалідів для подальшого працевлаштування. 
Таким чином, являються безпідставними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача ТзОВ фірма "Екорембуд ЛТД" адміністративно-господарської санкції в сумі 70095,27 грн. та пені в сумі 715,02 грн.. 
Враховуючи зазначене, колегія суддів не встановила неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судом першої інстанції рішення від 02.07.2020 року, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і не спростовують вірних висновків суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для його скасування. 

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Згідно п.10 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є також інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд –  

                                                          постановив: 

Апеляційну скаргу Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів – залишити без задоволення. 
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року в адміністративній справі №460/3590/20 за позовом Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Екорембуд ЛТД» про стягнення заборгованості – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	В. В. Святецький