Постанова
Іменем України
 
02 грудня 2020 року                                       
м. Київ                                                               
 
справа № 199/5513/19
провадження № 61-9915св20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д., 
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Амур-Нижньодніпровський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2019 року у складі судді Богун О. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2020 року у складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Амур-Нижньодніпровського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про виключення з актового запису відомостей про смерть. 
Позовна заява мотивована тим, що у 2017 році на перехресті вулиць Білостоцького та Малиновського у місті Дніпрі він отримав тяжкі тілесні ушкодження внаслідок наїзду на нього транспортного засобу. 
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та отриманих тілесних ушкоджень він частково втратив пам`ять, проходив тривале лікування, втратив паспорт. Вирішуючи питання отримання нового паспорта та працевлаштування, 05 квітня 2019 року він дізнався про наявність актового запису про смерть за № 1214 на ім`я ОСОБА_1 .
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив встановити факт помилки в актовому записі від 13 липня 2007 року № 1214 про його смерть та зобов`язати скасувати зазначений актовий запис про смерть, як помилковий або як неправильний.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1   відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження зазначених у позові обставин, які б давали підстави для скасування актового запису про смерть позивача. 
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2019 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку. Відмовляючи в задоволенні позову, дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 02 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.
У вересні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 24 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що, суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тому, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та отриманих тілесних ушкоджень він частково втратив пам`ять, проходив тривале лікування, втратив паспорт. Вирішуючи питання отримання паспорта та працевлаштування, 05 квітня 2019 року він дізнався про наявність актового запису про смерть за № 1214 на ім`я ОСОБА_1 . На підтвердження своєї особи позивач надавав суду документи, а саме: свідоцтво про народження, посвідчення водія, копію паспорта громадянина України. Крім того, свідок ОСОБА_2 (його мати) підтверджувала в судовому засіданні його особу. 
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У вересні 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від начальника Амур-Нижньодніпровського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції А. В. Гермаш, у якому вона просила залишити судові рішення без змін, оскільки вони прийняті при всебічному та повному з`ясуванні обставин справи, ґрунтуються на правильному застосуванні норм чинного законодавства України.
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Відповідно до актового запису про смерть від 13 липня 2007 року № 1214, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер уродженець м. Харкова, ОСОБА_1 , місце смерті - Зачепилівський район Харківської області, причина смерті - утоплення (а.с. 41). 
Документ, що підтверджує факт смерті: лікарське свідоцтво про смерть від 09 липня 2007 року № 196, видане Комунальним закладом охорони здоров`я «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи» м. Харкова. Відомості до актового запису про смерть внесені за заявою ОСОБА_2 , якій була видана довідка для отримання одноразової допомоги на поховання від 13 липня 2007 року № 1214.
Свідок ОСОБА_2 у суді першої інстанції пояснювала, що про смерть сина дізналася у 2007 році з телефонної розмови з раніше невідомою їй особою, яка зателефонувала їй та повідомила про смерть ОСОБА_1 . Надалі ОСОБА_2 звернулась до відділу реєстрації актів цивільного стану з метою реєстрації факту смерті її сина, однак зазначає про те, що паспорта ОСОБА_1 при собі не мала. Разом з тим надати пояснення суду щодо відомостей, які містяться в актовому записі про смерть ОСОБА_1 , зокрема, щодо причин та місця йогог смерті, свідок не змогла.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За правилами статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.
Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» судам роз`яснено, що повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав обвинуваченого чи інших осіб. В ухвалі (постанові) про призначення повторної експертизи зазначаються обставини, які викликають сумніви у правильності попереднього висновку експерта. Проведення повторної експертизи може бути доручено тільки іншому експертові.
Вирішуючи справу, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки тому, що позивач на підтвердження своєї особи подав до суду документи, а саме: свідоцтво про народження, посвідчення водія, копію паспорта громадянина України. 
Разом з тим ні суд першої інстанції, ні суд апеляційної інстанції, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, не звернули увагу на зазначене вище, не сприяли повному та всебічному розгляду справи, не встановили всіх фактичних обставин справи, при судовому розгляді справи не було запропоновано здійснити судово-генетичну експертизу, без проведення якої неможливо достовірно встановити факт походження позивача.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до пункту 1 частини третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
За таких обставин оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2020 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                 Д. Д. Луспеник 

Судді:                                                                           І. А. Воробйова 

                                                                                       Б. І. Гулько

                                                                                       Г. В. Коломієць 

                                                                                        Ю. В. Черняк