Справа № 308/762/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

21 грудня 2020 року         м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,
суддів Фазикош Г. В., Джуги С. Д.,
        за участю секретарки судового засідання Балаж Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 липня 2020 року, ухвалене суддею Івановим А.П.,
в с т а н о в и в:
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди
Позов обґрунтував тим, що 23.09.2017 під час перетину державного кордону України на митному посту «Тиса» Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України (далі – Закарпатська митниця, митний орган, митниця), в якості пасажира на мікроавтобусі, що слідував по смузі руху «зелений коридор», у ході проведення відповідних митних формальностей по огляду супроводжуваного ним дозволених для переміщення через митний кордон товарів, інспекторами Закарпатської митниці було допущено ряд порушень, зокрема, неналежне поводження при огляді його речей, порушення норм етичної поведінки, безпідставне вилучення (без складання відповідного акту) транспортного листа № SE3457036 від 23.09.2017. Після проведення закінченого поглибленого огляду, працівники митниці проінформували його про відсутність будь-яких порушень, що стверджується наданою на його вимогу копією акту огляду. Як наслідок, його митним органом разом з іншими пасажирами транспортного засобу було пропущено на територію України.
Посилався, що після отримання по пошті 27.02.2018 листа митниці про необхідність його явки до митного орану, як він гадав з приводу поданої ним усної заяви на протиправні дії інспекторів митниці під час його перетину 23.09.2017 митного кордону, на нього 07.03.2018 було складено протокол про порушення митних правил № 1323/30500/18 за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 483 МК України, який він відмовився підписати.
Зауважував, що митним органом, без його відому, незаконно проводилися дії по збору і розповсюдженню відносно нього інформації із залученням технічних засобів, фотозйомки, запитів до іноземної держави тощо.
Звертав увагу і на те, що листом митниці від 06.04.2018 № 07.70.20.3-1.20/4690 підтверджено протиправність дій інспектора митного органу від 23.09.2017 щодо проведення відносно нього митних формальностей до внесення їх у систему АСМО «Інспектор».
Зважаючи на тривалий захист своїх порушених прав митницею з 07.03.2018 по 12.11.2019 у різних гілках влади, в тому числі судової, і, як наслідок, 12.11.2019 постановою Закарпатського апеляційного суду констатовано, що всі зібрані відносно нього докази, процедура їх зібрання та обставини викладені в зазначеному вище протоколі про порушення митних правил є сумнівними, твердив про заподіяння йому митницею моральної шкоди, яка полягає у фізичному болі (погіршення стану здоров`я), душевних стражданнях, приниженні його честі і гідності, ділової репутації, порушенні нормального способу життя.
За таких обставин просив визнати нанесення йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій та бездіяльності Держави Україна в особі Закарпатської митниці ДФС. Стягнути за рахунок коштів державного бюджету України на його користь 150 000 гривень на відшкодування моральної шкоди шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. 

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 липня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилався на незаконність рішення місцевого суду через порушення судом норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. 
Наголошував, що місцевим судом хоч і правильно установлено про перетин ним 23.09.2017 митного кордону без будь-яких порушень законодавства, що підтверджується відповідним актом огляду і пропуском його з товаром митним органом на територію України, проте не надано належної оцінки постанові судді Закарпатського апеляційного суду від 12.11.2019, якою скасовано постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.03.2019 в частині установлення його винуватості в порушенні митних правил.
Твердив про залишення поза увагою судом першої інстанції, що тільки через два дні, тобто 25.09.2017, у митниці виникла відносно нього підозра і, як наслідок, без його згоди, розпочалися незаконні додаткові заходи по збору і розповсюдженню конфіденційної інформації, в тому числі із залученням іноземної держави, які тривали упродовж 5 місяців, а його численні скарги на дії службових осіб митного органу, залишились без належного реагування.
На його думку, відповідно до законодавства та з урахуванням усталеної практики ЄСПЛ він є особою, яка фактично незаконно перебувала під слідством і судом протягом з 25.09.2017 по 12.11.2019, а тому мінімальна сума завданої йому моральної шкоди принаймні за 24 місяців, з розрахунку мінімальної заробітної плати в розмірі 4 723 грн, складає 113 352 гривень, а зважаючи на те, що він є інвалідом війни другої групи, тому заявлена ним моральна шкода є розумною та співмірною. 
З огляду на це просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог.

Ухвалою судді Закарпатського апеляційного суду Готрою Т. Ю. від 7 вересня 2020 року, зокрема поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.07.2020. 

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 Закарпатська митниця ДФС посилалась на безпідставність скарги, оскільки апелянтом не доведено незаконності прийнятого щодо нього рішення чи діянь митниці, її посадових або службових осіб, та з цього приводу відсутнє судове рішення, яке б набрало законної сили, а постанова судді Закарпатського апеляційного суду від 12.11.2019 не свідчить про незаконність рішення, дії, бездіяльності митниці відносно позивача.
З урахуванням цього митниця просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

У відповіді на відзив Закарпатської митниці ДФС, ОСОБА_1 порушено питання про безпідставність відзиву на апеляційну скаргу та його необґрунтованість. 

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, з підстав наведених у ній.

Представник відповідача Закарпатської митниці Держмитслужби Марканич В.М. у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечив та просив її відхилити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому його неявка, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення позивача ОСОБА_1 , представника відповідача митниці Марканича В.М., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд уважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено і це не заперечується сторонами, що 23.09.2017 на ділянці митного посту «Тиса» Закарпатської митниці ДФС, у смузі руху «зелений коридор», мало місце перетину митного кордону України ОСОБА_1 з товаром, в якості пасажира транспортного засобу.
Відповіддю Державної прикордонної служби України № 64/К-16293 від 16.11.2017 підтверджено, що ОСОБА_1 перетнув державний кордон України 23.09.2017 о 16:25 (а.с.52).

Згідно з актом про проведення огляду товарів, 23.09.2017 о 19:47 оглянуто автомобіль «Mercedes-Benz», моделі «Sprinter», в якому пасажиром перебував ОСОБА_1 (а.с.53).
Відповідно до транспортного листа SE3597767 від 23.09.2017 підприємство Dillma’81 продало ОСОБА_2 шкарпетки у кількості 50 кг за ціною 150 євро (а.с.18).

Листом № 07-70.-62/35-2505 від 25.09.2017 митниці встановлено, що при проведенні митного огляду переміщуються шкарпетки виробництва Туреччини, вагою 49 кг на особу, при цьому виникла обґрунтована підозра щодо автентичності пред`явлених до митного контролю товарних чеків та достовірність відомостей щодо вартості товарів, зазначеної у товарних чеках (а.с.13).
Як убачається із відповіді Податкової та Митної Дирекції Саболч-Сатмар-Берегівської області та Митної Адміністрації Угорської республіки, то підприємство Dillma’81 анульовано ще в 2014 році (а.с.19-20).
Відповідно до листа № 07-70.20.3-1.20/2340 від 27.02.2018 заступник начальника управління-начальник відділу впровадження у справах про ПМП УПМП Яворський Б.В. запросив ОСОБА_1 до Управління протидії митним правопорушення для проведення опитування на 07.03.2018, а згідно з листа № 07.70-20.3-1.20/3084 від 07.03.2018 цієї ж особи митниці було повідомлено ОСОБА_1 про початок провадження відносно нього по справі про порушення митних правил (а.с.7, 12).
Із запиту Закарпатської митниці ДФС № 139/36/07-70-20 від 27.09.2017 (а.с.14-17) до Захонського прикордонного Відділення Податкової та Митної Дирекції Саболч-Сатмар-Берегівської області, Податкової та Митної Адміністрації Угорської республіки слідує, що Закарпатська митниця ДФС просить підтвердити автентичність транспортних листів, що видавались 23.09.2017.
Згідно з листа заступника начальника митниці начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії вбачається, що митні органи Угорщини повідомили про анулювання підприємства Dillma’81 ще 12.05.2014 і відповідно на дату видачі транспортних листів 23.09.2017 таке підприємство не існувало (а.с.21).
Зі скарг ОСОБА_1 видно, що він звертався з такими на дії службових осіб Закарпатської митниці ДФС, за результатами розгляду яких, митним органом надавались йому відповіді в яких зазначено, що 23.09.2017 при проведенні митних формальностей стосовно транспортного засобу Мерседес Спринтер номерний знак НОМЕР_1 працівники митниці діяли в межах повноважень та у спосіб, визначений митним законодавством України (а.с.54-58).
Водночас ОСОБА_1 звертався із заявами до Закарпатської митниці ДФС про отримання інформації стосовно помилок, допущених при складенні протоколу 07.03.2018 та стосовно ліцензованого перекладу, на які Закарпатська митниця ДФС відповіла листами про відсутність допущених помилок, а наявність ліцензії на переклад не передбачена законодавством (а.с.59-62).
Згідно з протоколом про порушення митних правил від 07.03.2018 № 1323/30500/18, 23 вересня 2017 року о 19:42 ОСОБА_1 прибув у зону митного контролю на ділянку «В`їзд» митного посту «Тиса» Закарпатської митниці ДФС, як пасажир мікроавтобуса марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , обрав для проходження митного контролю смугу руху «зелений коридор» і надав до митного оформлення, як підставу для переміщення через митний кордон товарів для власного використання - шкарпеток в асортименті, транспортний лист (рахунок) № SE 3597767 від 23.09.2017, який виявився підробленим. За цих обставин орган доходів і зборів дійшов висновку, що ОСОБА_1 перемістив товари через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання органу доходів і зборів, як підстави для його переміщення, підробленого транспортного листа (рахунку) № SE 3597767 від 23.09.2017, і кваліфікував його дії, як порушення митних правил, передбачене ч.1 ст. 483 МК України (а.с.8-11).
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі № 308/2684/18 від 13.03.2019 провадження у справі відносно ОСОБА_1 , про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП та ч. 2 ст. 467 МК України (а.с.46-47).
Постановою судді Закарпатського апеляційного суду від 12.11.2019 Гошовського Г.М., постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.03.2019 року про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 про порушення ним митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 МК України скасовано, а провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням на момент її розгляду строку накладення адміністративного стягнення (а.с.50-51).

Положеннями ст. 56 Конституції України гарантовано, що кожен має право на відшкодування, зокрема за рахунок держави моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Приписами ст. 23 ЦК України установлено у чому полягає моральна шкода та яка не пов`язана з матеріальною шкодою. 
У розумінні ст. 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», підрозділом, який здійснює таку діяльність є, зокрема орган доходів і зборів в особі підрозділу, що веде боротьбу з контрабандою.
Відповідно до частин 6, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок іншої (крім частин 1-5 цієї ж статті) незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює, зокрема оперативно-розшукову діяльність, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю такого органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, встановлюється законом. 
Параграфом 1 Глави 82 «Відшкодування шкоди» ЦК України врегульовано підстави відшкодування завданої фізичній особі моральної шкоди, зокрема незаконними діяннями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність. 
Згідно з пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу, а пунктом 4 ч. 1 ст. 2 цього ж Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд констатує, що матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів про незаконність (неправомірність) рішень, діянь (дії чи бездіяльності) митниці чи їх посадових і службових осіб, а закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі про адміністративне правопорушення відбулося з нереабілітуючих підстав за пунктом 7 ст. 247 КУпАП, тобто за закінченням на момент її розгляду строків.
При цьому в матеріалах цієї справи відсутні будь-які докази закриття зазначеної справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 з реабілітуючої підстави за пунктом 1 ст. 247 КУпАП, а саме за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, що б свідчило про незаконність рішень, діянь митниці з приводу притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил.
Окрім того, ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів, з-поміж яких є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, однак такого способу захисту «як визнання нанесеної моральної шкоди» законом не передбачено.
На думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та позивачем не доведено своїх позовних вимог. При цьому апеляційний суд ураховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених цим Кодексом.
Приписами ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Положеннями ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, оскаржуване рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
Доводи апеляційної скарги, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складено 29 грудня 2020 року. 

       Суддя-доповідачка 
       Судді