КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД       

Справа № 22-ц/824/10699/2020                    Головуючий у 1-й інстанції:  Волкова С.Я.
                757/63349/19                                                                Доповідач-Чобіток А.О.
 
                                                П О С Т А Н О В А
                                              ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
26 листопада  2020 року Київський апеляційний суд  у складі колегії суддів:
 
 головуючого - Чобіток А.О. 
суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І. 
секретар - Зиль Т.С.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 червня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про захист прав споживачів фінансових послуг,-
                                                            у с т а н о в и в:
 
У грудні  2019 року ОСОБА_1   пред`явив вищевказаний позов, у якому просив стягнути солідарно з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України та Національного банку України грошові кошти в розмірах 1 225 099,84 грн. та 101 285,07 євро, 100 000,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.    Зазначав, що є вкладником ПАТ «Дельта Банк» за відповідними договорами на загальну суму 1 225 099,84 грн. та 101 285,07 євро. Постановоюправління Національного банку України № 150 від 02.03.2015 року ПАТ «Дельта Банк» віднесенодо категорії неплатоспроможних» і виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 року прийнято рішення № 51 про запровадження з 03.03.2015 р. по 02.06.2015 року тимчасової адміністрації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», строк здійснення якої в подальшому продовжувався відповідними рішеннями виконавчої дирекції ФГВФО.Постановою правління Національного банку України № 664 від 02.10.2015 року прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», а виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 181 від 02.10.2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк»і призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з делегуванням їй всіх повноважень ліквідатора ПАТ«Дельта Банк» з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року, включно, яка в подальшому продовжувалась,  востаннє продовжено строк здійснення процедури ліквідації банку до 04.10.2020 року включно. Відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб йому було виплачено 200 000,00 грн., а йогокредиторські вимоги було включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку в 4-ту чергу на суму 3 555 992,38 грн та 7-му чергу - 9,61 грн., отже ним не отримано вклади (грошові кошти) на суму1 225 099,84 грн.та 101 285,07 євро. Уважає, щоЗакон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»  суперечить ч. 4 ст. 41 Конституції України та призводить до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо права на мирне володіння майном. Пред`явлення даного позову до Держави України мотивує тим, що органами державної влади допущено ухвалення Закону, норми якого є неконституційними, такими, що порушують його право власності, не відповідають основним принципам практики Європейського суду з прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Україна як держава несе майнову відповідальність у повному обсязі перед громадянами за всі свої дії, що суперечать Конституції України , спричиняють збитки (прямі, побічні), моральну шкоду та призводять до позбавлення їх права власності. Саме за рішенням органів влади України ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних та й подальшому прийнято рішення про його ліквідацію. Втрату своїх заощаджень позивач безпосередньо пов`язує з бездіяльністю органу державного управління - Національного банку України, який відповідно до Законів України «Про Національний банк України» та «Про банки і банківську діяльність» здійснює банківський нагляд. 
 
Рішенням   Печерського районного суду міста Києва від 10 червня  2020 року в задоволенні позову   ОСОБА_1 відмовлено. 
 
 Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким  задовольнити позов повністю. Уважає що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, оскільки судом не надано оцінки доводам позову, на яких ґрунтуються вимоги позивача, а саме: щодо неконституційності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», порушенням його права власності. Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що хоча правильне застосування законодавства беззаперечно становить суспільний інтерес, проте із урахуванням обставин даної справи, не відповідатиме принципу пропорційності (справедливої рівноваги між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав конкретної особи). Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа буде нести «особистий і надмірний тягар» у вигляді позбавлення права власності, навіть на підставі Закону. Застосування закону, що суперечить Конституції, автоматично означає незастосування Основного закону, що суд робити не вправі.
 
У відзивах на апеляційну скаргу позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, зазначаючи про те, що  діяли на підставі чинного законодавства, в межах повноважень та у спосіб, передбачений відповідними законами.
 
Установлено, що ОСОБА_1 є вкладником ПАТ «Дельта Банк» згідно з договорами: №№ 10002009413939 від 04.12.2014 року; 001-22500-23414 від 23.12.2014 року; 10004007304169 від 27.05.2014 року; 009-22509-050413 від 05.04.2013 року; 003-22514-181114 від 18.11.2014 року; 001-22000-020411 від 02.04.2011 року; 003-22504-070511 від 07.05.2011 року; 005-22514-170714 від 17.07.2014 року; 005-22514-261114 від 26.11.2014 року з вкладами на них на загальну суму 1 225 099,84 грн. та 101 285,07 євро.
Постановою правління Національного банку України № 150 від 02.03.2015 року  ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 рокуприйнято рішення № 51 про запровадження з 03.03.2015 року по 02.06.2015 рокутимчасової адміністрації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»; рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 147 від 03.08.2015 року строк здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» продовжено до 02.10.2015 року, включно; постановою правління Національного банку України № 664 від 02.10.2015 рокуприйнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ«Дельта Банк»; на виконання даної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 181 від 02.10.2015 року«Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та розпочато процедуру ліквідації цього банку і призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з делегуванням їй всіх повноважень ліквідатора ПАТ«Дельта Банк» з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року, включно, яка була продовжена до 04.10.2019 рокузгідно з рішенням№ 619 від 20.02.2017 року. 
05.10.2015 року на офіційному сайті Фонду оприлюднено відповідне оголошення, також зазначено, що вимоги кредиторів прийматимуться протягом 30 днів з дня опублікування в газеті «Голос України» оголошення про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк», що задоволення вимог кредиторів здійснюватиметься за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку, в черговості, що передбачена частиною першою статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; дата публікації - 08.10.2015 року. 
 11.01.2016 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення про затвердження реєстру кредиторських вимог ПАТ «Дельта Банк», про що розміщено відповідне оголошення на сайті Фонду.
 Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №619 від 20.02.2017 року продовжено строк здійснення процедури ліквідації банку до 04.10.2019 року, включно; рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 772 від 04.04.2019 року продовжено строк здійснення процедури ліквідації банку до 04.10.2020 року, включно. 
Фондом гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1 було виплачено 200 000,00 грн. гарантованого державою відшкодування банківських вкладів фізичних осіб.
Кредиторські вимоги позивача було включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку в 4-ту чергу на суму 3 555 992,38 грн та 7-му чергу - 9,61 грн. (довідка ПАТ «Дельта Банк» № 05-3404149 від 22.10.2018 року).
 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про стягнення із Держави Україна в особі Державної казначейської служби України і Національного банку України грошових коштів в розмірах 1 225 099,84 грн та 101 285,07 євро не знайшли свого підтвердження належними доказами.
 
Колегія суддів уважає, що судом першої інстанції в даній справі постановлено законне та обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, аргументи апеляційної скарги висновок якого не спростовують.
 
За ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
 
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
 
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, визначені статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
 
При вирішенні спору про відшкодування шкоди предметом доказування є наявність  факту неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіянням шкоди.
 
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 
 Відповідно до ст. 75 Конституції України,  єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, до повноважень якої належить, зокрема прийняття законів (ст. 85 Конституції України).
 
Згідно зі ст. 2 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.
 
Національний банк як центральний орган державного управління не наділений повноваженнями ухвалювати закони, а лише діє на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
 
Отже посилання ОСОБА_1 про те, що пред`явлення позову до держави України в особі Національного банку України обумовлено ухваленням саме органами державної влади Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», норми якого, на його думку, є неконституційними та такими, що порушують його право власності, є  безпідставними. 
 
Правові основи взаємовідносин між Національним банком України та банками визначені у Законах України "Про Національний банк України" та "Про банки і банківську діяльність".
 
Відповідно до ст. 5 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банки є економічно незалежними. Органам державної влади і органам місцевого самоврядування забороняється будь-яким чином впливати на керівництво чи працівників банків у ході виконання ними службових обов`язків або втручатись у діяльність банку, за винятком випадків, передбачених законом.
 
Статтею 7 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що Національний банк здійснює банківське регулювання та нагляд на індивідуальній та консолідованій основі.
 
Згідно із ст. 55 Закону України «Про Національний банк України» головна мета банківського регулювання і нагляду - безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів. Національний банк здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України.
 
Згідно із ст. 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об`єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, застосування іноземними державами або міждержавними об єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі у банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати такий захід впливу як віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного.
 
У ст. 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зазначено, що Національний банк України зобов`язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії проблемних за умови його відповідності хоча б одному з критеріїв, визначених у даній статті.
 
Постановою Правління Національного банку України від .2.03.2015 року № 150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк».
 
Отже, Національним банком України були вжиті заходи, в межах його повноважень відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність».
 
За приписом положень ст. 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України "Про банки і банківську діяльність". Фонд вносить Національному банку України пропозицію про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку: 1) відповідно до плану врегулювання; 2) у разі закінчення строку тимчасової адміністрації банку та/або невиконання плану врегулювання; 3) в інших випадках, передбачених цим Законом. Національний банк України зобов`язаний прийняти рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку протягом п`яти днів з дня отримання пропозиції Фонду про ліквідацію банку. Національний банк України інформує Фонд про прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку не пізніше дня, наступного за днем прийняття такого рішення.
 
Розглянувши пропозицію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «Дельта Банк», керуючись положеннями ст.ст. 7, 15 Закону України «Про Національний банк України», ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Правління Національного банку прийняло постанову від 02.10.2015 № 664  «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», а виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 року № 181, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк», призначено уповноважену особу Фонду гарантування.
 
Правомірність та законність прийняття Національним банком рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" було предметом судового розгляду і будь-яких порушень при його прийнятті судом не встановлено (постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 липня 2016 року, яка набрала законної сили на підставі ухвали Київського апеляційного адміністративного суду  від 31 серпня 2016 року всправі №826/25257/15).
 
Відповідно до ст. 4 Закону України "Про Національний банк України' встановлено, що Національний банк не відповідає за зобов`язаннями органів державної влади, а органи державної влади не відповідають за зобов`язаннями Національного банку, крім випадків, коли вони добровільно беруть на себе такі зобов`язання.
Національний банк не відповідає за зобов`язаннями інших банків, а інші банки не відповідають за зобов`язаннями Національного банку, крім випадків, коли вони добровільно беруть на себе такі зобов`язання.
 
Зазначене свідчить про безпідставність тверджень позивача про бездіяльність НБУ, наслідком чого є безпідставність вимог до останнього про відшкодування шкоди.
 
Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено спеціальний порядок здійснення ліквідації банку та проведення розрахунків з його кредиторами.
 
Стаття 12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає повноваження виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у сфері забезпечення діяльності Фонду, зокрема, повноваження виконавчої дирекції Фонду у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Фонду; приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами відповідно до цього Закону та затверджує реєстри відшкодувань вкладникам у порядку та у черговості, що встановлені нормативно-правовими актами Фонду (пункти 2, 4 частини третьої статті 12 Закону).
 
 Фондом гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1 було виплачено 200 000,00 грн. гарантованого державою відшкодування банківських вкладів фізичних осіб.
Кредиторські вимоги позивача було включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку в 4-ту чергу на суму 3 555 992,38 грн та 7-му чергу - 9,61 грн. (довідка ПАТ «Дельта Банк» № 05-3404149 від 22.10.2018 року).

Статтею 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що банк відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Учасники банку відповідають за зобов`язаннями банку згідно із законами України та статутом банку.
Власники істотної участі зобов`язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку. Пов`язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність. Пов`язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Якщо внаслідок дій або бездіяльності пов`язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов`язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду.
 
Позивач заявив свої кредиторські вимоги до ПАТ "Дельта Банк" та на даний час  не позбавлений права повернути своє майно в порядку черговості, що передбачено Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
 
У випадку, якщо після завершення процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк», сума вкладу не буде повернута в повному обсязі, ОСОБА_1 вправі пред`явити  у порядку ст. 1166 ЦК України та ст. 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вимогу про відшкодування шкоди до власників істотної участі,
 
За таких обставин, відсутні підстави вважати, що позивач втратив свій вклад та/або зазнав майнової шкоди (збитків), так як його вимоги включено до реєстру кредиторів четвертої черги, які не визнані погашеними. Права позивача на отримання грошових коштів як кредитора четвертої черги порушені не були.
 
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, правильно виходив з того, що позивач своїх вимог неправомірності дій відповідача не довів, у зв`язку з чим відсутні підстави для відшкодування і моральної шкоди.
 
           Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність рішення суду першої інстанції та відсутність підстав до його скасування,а тому в силу норм ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.
 
         Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,суд апеляційної інстанції,-
 
                                                          п о с т а н о в и в:
 
         Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
 
         Рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 червня 2020 року залишити без змін.
 
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів .
 
                 Головуючий:                                                                    А.О. Чобіток            
 
                Судді:                                                                                О. В. Немировська
 
                                                                                                           Т. І.  Ящук