ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" грудня 2020 р.           Справа№ 911/2293/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Буравльова  С.І.
суддів:            Андрієнка  В.В. 
          Калатай Н.Ф. 

секретар                  Ковальчук Р.Ю.

за участю 
представників:       позивача - Кричевський В.В.
                                відповідача - Погорілий В.О.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бойка Олександра Євгеновича
на рішення Господарського суду Київської області від 28.07.2020 р. (повне рішення складено 11.09.2020 р.)
у справі № 911/2293/19 (суддя - Ярема В.А.)
за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські Регіональні Електромережі»
до Фізичної особи-підприємця Бойка Олександра Євгеновича
про стягнення заборгованості у розмірі 60857,56 грн

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року Приватне акціонерне товариство «Київобленерго» звернулася з позовом до Фізичної особи-підприємця Бойка Олександра Євгеновича про стягнення 55897,23 грн заборгованості за використану активну електроенергію, 597,36 грн інфляційних втрат, 455,71 грн 3% річних та 3907,26 грн пені.
Вимоги позивача обґрунтовані тим, що відповідачем було здійснено незаконне втручання в роботу лічильника електричної енергії № 8260280, що підтверджується актом про порушення № К040819 від 01.11.2018 р., та, як наслідок, необхідість його заміни новим лічильником № 83778840 з подальшим проведенням відповідних обрахунків споживання відповідачем електричної енергії.
Рішенням Господарського суду Київської області від 28.07.2020 р. у справі № 911/2293/19 позов Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 22001,67 грн боргу, 3573,37 грн пені, 444,21 грн 3% річних та 597,36 грн інфляційних втрат, в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Фізична особа-підприємець Бойко Олександр Євгенович подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Також у тексті апеляційної скарги відповідачем викладено заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що під час зняття лічильника, позивачем було порушено норми чинного законодавства зокрема, самовільно знято засіб обліку, що підтверджується копією постанови про закриття кримінального провадження. Також скаржник вказує на те, що розрахунок спожитої електроенергії необхідно здійснювати за попередній річний період споживання та за його розрахунком його борг перед позивачем складає 33895,56 грн за перевищення у листопаді, грудні 2018 року величини споживання, встановлену додатковою угодою № 1/7 до договору постачання електроенергії - 7 000 кВт/год. Також відповідач посилається на самовільне підключення позивачем 22.11.2018 р. лічильника № 83778840 без фіксації його показників, відтак відсутні правові підстави для здійснення нарахувань за показаннями такого лічильника.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2020 р. апеляційну скаргу у справі № 911/2293/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Пашкіна С.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2020 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 911/2293/19 та призначено її до розгляду на 01.12.2020 р.
На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4988/20 від 27.11.2020 р. у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці з 30.11.2020 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи № 911/2293/19.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2020 р. апеляційну скаргу у справі № 911/2293/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Калатай Н.Ф.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 р. справу № 911/2293/19 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Бойка Олександра Євгеновича було прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне. 
11.02.2013 р. між Публічним акціонерним товариством "Київобленерго", перейменованим надалі на ПрАТ "Київобленерго", (далі - постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Бойком Олександром Євгеновичем, (далі - споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії № 220059003 (далі - договір).
Відповідно до п. 1.1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 100 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) ним електричної енергії та здійснює інші платежі за умовами цього договору.
Згідно з п. 2.3.3 договору споживач зобов`язаний оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатку № 4 "Порядок розрахунків за активну електроенергію" та додатку № 6 "Порядок зняття показів розрахункових приладів обліку електричної енергії". 
Як передбачено п. 7.1 договору, облік електричної енергії, спожитої споживачем та (або) субспоживачами, приєднаними до електричних мереж споживача, здійснюється згідно з вимогами ПУЕ та ПККЕ. У разі порушення споживачем вимог нормативно-технічних документів щодо встановлення та експлуатації засобів обліку, їх покази не використовуються, а обсяги спожитої електроенергії визначаються постачальником розрахунково згідно з вимогами № 4 "Порядок розрахунків за активну електроенергію" та додатку № 5(5а) "Порядок розрахунків за перетікання реактивної енергії".
У відповідності до 7.2 договору у разі встановлення розрахункових засобів обліку не на межі балансової належності електричних мереж електропередавальної організації та споживача обсяг спожитої електроенергії визначається шляхом збільшення (зменшення) обсягів електричної енергії, визначених відповідно до показників розрахункових засобів обліку, на величину обсягу розрахункових втрат електроенергії у ділянці електричної мережі (з урахуванням трансформаторів) від межі балансової належності до місця встановлення розрахункових засобів обліку. Розрахунки втрат виконуються на підставі галузевих нормативно-технічних документів та згідно з додатком №8 "Розрахунок втрат" електричної енергії в мережах споживача".
Цей договір набирає чинності з дня підписання і укладається на строк до 31.12.2013 р. договір вважається продовженим на кожен наступний календарний рік, якщо за 30 днів до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії, або перегляд його умов (п. 9.4 договору). 
У додатку № 3 до договору постачання сторони погодили адресу об`єкта споживання - Київська область, м. Біла Церква, вул. Січневого Прориву, 88.
01.11.2018 р. за адресою об`єкта споживання - Київська область, м. Біла Церква, вул. Січневого Прориву, 88, перевіркою ПрАТ "Київобленерго" було виявлено порушення відповідачем п. 5.5.5 Правила роздрібного ринку електричної енергії, а саме: втручання в параметри розрахункового засобу - лічильник № 8260280, що підтверджується актом про порушення № К040819 від 01.11.2018 р. 
Лічильник відповідача № 8260280 було демонтовано позивачем та передано судовому експерту для проведення електротехнічного дослідження, за результатами якого судовим експертом встановлено втручання в роботу вказаного лічильника, про що складено висновок №  9265 від 13.03.2019 р.
08.05.2019 р. протоколом № 030 було затверджено рішення комісії ПрАТ "Київобленерго" по розгляду акта про порушення № К040819 від 01.11.2018 р. та нарахування вартості безоблікового споживання електричної енергії.
Оскільки 01.11.2018 р. лічильник № 8260280 було демонтовано, 22.11.2018 р. споживачу було встановлено новий лічильник № 83778840 з GSM модулем, що підтверджується актом № 649476 від 22.11.2018 р. про передачу на відповідальне збереження приладу обліку та пломб встановлених на ньому.
У зв`язку з відсутністю на об`єкті споживача лічильника з 01.11.2018 р. по 22.11.2018 р. Приватне акціонерне товариство "Київобленерго" здійснило розрахунок споживання електричної енергії по середньодобовому споживанню згідно показників нового лічильника, які знято дистанційно за допомогою GSM модуля, що підтверджується витягом з автоматизованої системи комерційного обліку електричної енергії.
Вбачається, що за 8 днів роботи нового лічильника - з 22.11.2019 р. по 30.11.2019 р. відповідачем спожито 79,84 кВт електричної енергії, як наслідок позивачем здійснено, зокрема, такий обрахунок середньодобового споживання енергії за 1 день: 79,84 : 8 днів = 9,98 кВт, а враховуючи коефіцієнт трансформації - 40, тому 9,98 х 40 = 399 кВт/год за один день, як наслідок споживання електроенергії за 21 день без обліку пораховано позивачем як 9,98 х 21 = 8383 кВт/год (з урахуванням коефіцієнта трансформації).
Також по старому лічильнику з 23.10.2018 р. по 01.11.2018 р., відповідач, з урахуванням коефіцієнта трансформації, спожив 8280 кВт/год, а тому позивачем було визначено, що загальне споживання відповідачем електроенергії за листопад 2018 року склало: 8280 кВт/год + 8383 кВт/год + 399 кВт/год + 631 кВт/год (активні втрати в трансформаторі) + 1 кВт/год (активні втрати в лініях) = 17694 кВт/год х 2,12139 (тариф грн без ПДВ) = 37535,87 грн, з урахуванням 20% ПДВ = 45034,04 грн.
Вбачається, що загальне споживання відповідачем електроенергії за грудень 2019 року (з 23.11.2019 р. по 23.12.2019 р.) склало: 17386 кВТ/год + 616 кВТ/год (активні втрати в трансформаторі) + 2 кВТ/год ( активні втрати в лініях)= 18004 кВТ/год - на загальну суму 45832,20 грн з ПДВ.
За змістом з п. 1 додаткової угоди № 1 до договору узгоджено дату надання звіту за спожиту електричну енергію на 23 число календарного місяця.
Отже розрахунковий період у споживача змінився та встановлений з 24 числа календарного місяця до 23 числа наступного місяця.
Вбачається, що за вказані вище періоди нарахування вартості електричної енергії відповідачем було перевищено договірну величину споживання, встановлену додатковою угодою № 1/7 до договору постачання електроенергії - 7 000 кВт/год, а тому, на підставі ч. 6 ст. 26 Закону України "Про електроенергетику", позивач нарахував відповідачу:
- за перевищення величини споживання у листопаді 2018 року - 5883,04 грн з ПДВ, шляхом множення кількості спожитої електроенергії понад встановлену величину - 2311 кВт/год на тариф - 212139 грн;
-  за перевищення величини споживання у грудні 2018 року - 28012,52 грн з ПДВ, шляхом множення кількості спожитої електроенергії понад встановлену величину - 11004 кВт/год на тариф - 212139 грн, загальна нарахована позивачем сума за перевищення договірної величини споживання складає 33895,56 грн.
Таким чином, позивачем було окремо нараховано за весь обсяг спожитої електроенергії споживачем за кожен місяць, а потім окремо нараховано перевищення договірної величини споживання за кожен місяць, а нараховані суми відображено у виставлених відповідачу рахунках-фактурах за спожиту електричну енергію: № 8594680707 за листопад 2018 року від 30.11.2018 р. та № 8547050594 за грудень 2018 року від 26.12.2018 р. 
Отже, посилаючись на п. п. 1.1, 2.1, 3 додатку № 4 до договору постачання електроенергії розрахунковий період було встановлено відповідачу з 05 числа календарного місяця до 05 числа наступного місяця, порядок оплати встановлено в розмірі 100% від договірного обсягу, у формі остаточного розрахунку, який здійснюється протягом 5 операційних днів з дати закінчення розрахункового періоду;
Позивач вказує, що, відповідач частково здійснив оплату за використану електроенергію у зв`язку з чим у нього виникло 22001,67 грн боргу за активну електричну енергію та 33895,56 грн боргу за перевищення договірної величини споживання), що загалом складає 55897,23 грн боргу за використану активну електричну енергію.
Посилаючись на додаткову угоду від 05.12.2014 р. до договору постачання, якою внесено зміни до додатку № 4 договору, додаткову угоду № 1 до договору постачання, якою узгоджено дату надання звіту за спожиту електричну енергію на 23 число календарного місяця, а також п. п. 4.1 - 4.3 ПРРЕЕ, позивач вказав, що формування боргу за листопад 2018 року повинно рахуватись з 13.12.2018 р. (дата виникнення боргу), а за грудень 2018 року - з 14.01.2020 р.
Так, сплачені відповідачем кошти були зараховані у такому порядку:
- сплачені 12000,00 грн згідно з платіжним дорученням № 741 від 22.10.2018 р. зараховано за електричну енергію згідно з рахунком № 8544597266 від 24.09.2018 р. - за вересень 2018 року;
- сплачені 4400,00 грн згідно з платіжним дорученням № 340 від 19.12.2018 р. та 13420,00 грн згідно з платіжним дорученням № 761 від 19.12.2018 р. зараховано за електричну енергію згідно рахунку № 8594680707 від 30.11.2018 р. - за листопад 2018 року;
- за вересень 2018 року нараховано за активну електричну енергію 10669,28 грн, сплачено 5500,00 грн та, враховуючи залишок коштів з попереднього періоду 15364,47 грн, сплачено в повному обсязі борг, а переплата складає 10195,19 грн;
- за жовтень 2018 року нараховано за активну електричну енергію на суму 12911,62 грн, сплачено 2850,00 грн та 12000,00 грн та враховуючи залишок коштів з попереднього періоду (10195,19 грн + 2850,00 грн) 13045,19 грн, сплачено за активну електричну енергію в повному обсязі, а переплата складає 12133,57 грн;
- за листопад 2018 року нараховано за активну електричну енергію 45043,04 грн сплачено 5800,00 грн (5616,71 грн + 183,29 грн) та нараховано за перевищення договірного споживання 5883,04 грн борг з попереднього періоду 183,29 грн та, враховуючи залишок коштів з попереднього періоду (12133,57 грн + 189,29 грн) 12316,89 грн, всього зараховано сплачено за активну електричну енергію суму 17933,57 грн, борг станом на 08.12.2018 р. за активну електричну енергію складає 27109,47 грн;
- за грудень 2018 року нараховано за активну електричну енергію 45832,20 грн, сплачено 17820,00 грн (13420,00 грн + 4400,00 грн) з врахуванням заборгованості з попередього періоду 27109,47 грн, заборгованість за активну електричну енергію складає 55121,67 грн;
- борг з попереднього періоду за активну електричну енергію - 37301,67 грн оплачено 15.01.2019 р. на суму 15300,00 грн, а тому залишок заборгованості за активну електричну енергію складає 22001,67 грн (як залишок нарахованої позивачем суми за грудень 2018 року).
01.04.2019 р. Приватне акціонерне товариство «Київобленерго» направило на адресу відповідача претензію № 183 з вимогою сплатити заборгованість за спожите електроенергію у розмірі 55897,23 грн та реактивну електроенергію в суму 1038,33 грн.
Відповіді на вказану претензію відповідач не надав, заборгованість за спожиту електроенергію не сплатив.
Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, здійснив незаконне втручання в роботу лічильника електричної енергії № 8260280, що підтверджується актом про порушення № К040819 від 01.11.2018 р., та, як наслідок, його заміни новим лічильником № 83778840 з подальшим нарахуванням споживання відповідачем електричної енергії за середньодобовим обсягом споживання електричної енергії розрахункового періоду.
За змістом ч. ч. 1, 7 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно зі ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Як передбачено ч. 1 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. 
У відповідності до ч. 3 ст. 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
Пунктом 2.3.13 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 р. №312 (далі - ПРРЕЕ), передбачено, що обсяги спожитої електричної енергії визначаються за розрахунковий період, який становить 1 календарний місяць. Обсяг спожитої протягом розрахункового періоду електричної енергії визначається в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку.
Згідно з п. п. 6.1, 6.12, 6.21 Перехідних положень Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 р. № 311 (далі - Кодекс комерційного обліку електричної енергії) вузол обліку електричної енергії (вузол обліку, ВОЕ) - сукупність обладнання та засобів вимірювальної техніки, змонтованих та з`єднаних між собою за встановленою схемою з метою забезпечення вимірювання та обліку електричної енергії в заданій точці вимірювання. Типовий ВОЕ складається з лічильника електричної енергії, трансформатора струму, трансформатора напруги, засобів захисту (автоматичні вимикачі або запобіжники), вторинних кіл струму і напруги та інших допоміжних засобів (тестового блока, перетворювачів імпульсів, блоків живлення тощо); характеристики складових ВОЕ мають бути достатніми для вимірювання електричної енергії з заданою періодичністю та похибкою. Обсяги спожитої електричної енергії визначаються за розрахунковий період, який становить один місяць. Зчитування показів лічильника провадиться ППКО та/або ОМ, та/або споживачем щомісяця відповідно до умов договору. Покази лічильників мають фіксуватись з вказанням фактичної дати та, за необхідності, часу зчитування. У разі тимчасового порушення роботи ВОЕ обсяг електричної енергії, використаної споживачем від дня порушення вимірювань до дня відновлення вимірювань, за згодою сторін визначається на підставі показів технічних (контрольних) лічильників електричної енергії, а у разі їх відсутності розраховується відповідним ППКО за середньодобовим обсягом споживання електричної енергії розрахункового періоду, наступного після відновлення комерційного обліку періоду, або за календарний період попереднього року, який відповідає періоду порушення роботи вузла обліку. Дані, отримані від споживача, при проведенні процедур їх перевірки та у розрахунках мають менший пріоритет ніж виміряні дані з контрольних лічильників або дані, отримані від ОСР або ППКО.
Згідно пп. 1.1 додатку № 4 до договору розрахунковий період встановлено споживачу з 5 числа календарного місяця до 4 числа наступного місяця. 
Відповідно до п. п. 2.1, 2.2 остаточний розрахунок до 100% - 5 операційних днів з дати закінчення розрахункового періоду. У разі, якщо у платіжному документі споживача не вказане призначення платежу постачальник сам визначає статті реалізації, на погашення яких буде розподілений даний платіж. 
Таким чином, споживання відповідачем електроенергії протягом заявленого позивачем періоду без будь-яких заперечень щодо отримання такої енергії, що підтверджується як показами засобів обліку, актами про зняття/встановлення цих засобів обліку на об`єкті споживача, так і відсутністю заяв споживача про припинення/обмеження електропостачання, зобов`язує відповідача здійснити оплату вартості спожитої електроенергії у повному, спожитому останнім обсязі, визначеному у тому числі за період відсутності засобу обліку на об`єкті споживача, у строки згідно з додатком № 4 до договору постачання від 11.02.2013 р., а саме: за листопад 2018 року - до 11.12.2018 р.; за грудень 2018 року - до 14.01.2019 р.
Доводи скаржника про те, що під час зняття 01.11.2018 р. засобу обліку на об`єкті споживання відповідача, позивачем було порушено норми чинного законодавства, зокрема, самовільно знято засіб обліку, а також надана на підтвердження вказаного копія постанови про закриття кримінального провадження, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки такі обставини не спростовують обставин споживання відповідачем електричної енергії та не свідчать про звільнення відповідача від сплати вартості відповідно спожитої електроенергії.
Посилання скаржника на те, що розрахунок спожитої електроенергії необхідно здійснювати за попередній річний період споживання колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки пунктом 6.12 Перехідних положень Кодексу комерційного обліку електричної енергії визначено альтернативні способи розрахунку електричної енергії, використаної споживачем від дня порушення вимірювань до дня відновлення вимірювань, пріоритетність використання яких не ставиться в залежність від бажання споживача та/або певного обов`язку ППКО, окрім випадку наявності показів технічних (контрольних) лічильників електричної енергії, чого відповідачем не доведено.
Отже позивачем було правомірно визначено обсяг електроенергії за середньодобовим обсягом споживання електричної енергії розрахункового періоду, наступного після відновлення комерційного обліку періоду.
Доводи скаржника про самовільне підключення позивачем 22.11.2018 р. лічильника № 83778840 без фіксації його показників колегія вважає необґрунтованими, оскільки останнім було підписано акт про прийняття на відповідальне зберігання вказаного лічильника, що облаштований GSM модулем, показники якого відображені у наявних в матеріалах справи витягах з автоматизованої системи комерційного обліку електричної енергії станом на 23.11.2018 р., 30.11.2018 р. та 23.12.2018 р.
Що стосується посилання скаржника на те, що він зобов`язаний сплатити лише 33895,56 грн за перевищення у листопаді та грудні 2018 року величини споживання, встановлену додатковою угодою № 1/7 до договору постачання електроенергії - 7 000 кВт/год, колегія суддів зазначає наступне.
11.06.2017 р. набув чинності Закон України "Про ринок електричної енергії", відповідно до п. 23 розділу Прикінцеві та перехідні положення якого визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про електроенергетику".
Обов`язок сплати споживачами енергопостачальникам двократної вартості різниці фактично спожитої і договірної величини, у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину, було передбачено частиною 6 статті 26 Закону України "Про електроенергетику", який відповідно втратив чинність.
Разом з цим, чинний станом на момент виникнення спірних у даній справі правовідносин Закон України "Про ринок електричної енергії" не передбачає відповідальності за порушення договірних величин споживання електричної енергії та не встановлює її розміру.
Вбачається, що позивачем було здійснено розрахунок всього обсягу спожитої електроенергії споживачем за кожен місяць, а потім окремо нараховано перевищення договірної величини споживання за кожен місяць шляхом множення різниці обсягу фактично спожитої електроенергії та погодженого до постачання обсягу на тариф у відповідному місяці, тобто вартість частини спожитої відповідачем електроенергії за кожен місяць обрахована позивачем двічі. Вказана відповідальність, за доводами позивача, передбачена пунктом 4.2.2 чинного між сторонами договору про постачання електричної енергії.
Відповідно до п. п. 4.2.2, 5.1 договору постачання електроенергії за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно із вимогами розділу 5 цього договору, споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величини. Договірні величини споживання електричної енергії визначаються на рівнях заявлених споживачем згідно п. 5.2. цього договору обсягів. Договірні величини споживання електричної енергії та потужності визначаються сторонами у додатку № 2 "Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу".
При перевищенні договірної величини споживання електричної енергії споживач несе відповідальність згідно з частиною 6 статті 26 Закону України "Про електроенергетику" (п. 1.4 додатку № 2 до договору).
Таким чином, умови укладеного між сторонами договору, які регулюють відповідальність споживача за перевищення обсягу спожитої за розрахунковий період електричної енергії, містять безпосереднє відсилання на приписи статті 26 Закону України "Про електроенергетику", не зважаючи на те, що при виконанні договору сторони повинні узгоджувати свою поведінку з урахуванням положень саме чинного законодавства, яке не передбачає відповідальності за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та не встановлює її розміру.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 923/252/18 від 12.03.2019 р. та у справі № 917/1503/18 від 24.06.2019 р.
Враховуючи викладене, а також те, що при виконанні договору сторони повинні узгоджувати свою поведінку з урахуванням приписів чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, зокрема Закону України "Про ринок електричної енергії", які не передбачають відповідальності за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та не встановлює її розміру, тоді як умови укладеного між сторонами спірних правовідносин договору містять посилання на приписи статті 26 Закону України "Про електроенергетику", колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що позивачем було безпідставно нараховано відповідачу суми за перевищення величини споживання у листопаді, грудні 2018 року у загальному розмірі 33895,56 грн.
Як було встановлено вище, відповідачем частково сплачено вартість спожитої електроенергії, внаслідок чого у нього виникло 22001,67 грн заборгованості за активну електроенергію, як залишок нарахованої позивачем суми за грудень 2018 року.
Так, питання віднесення платежу, у призначенні якого не зазначено періоду надання послуг (місяця надання послуг), має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів таким чином: якщо порядок зарахування коштів врегульовано у договорі між платником та одержувачем коштів - згідно з положенням договору; якщо відповідні застереження відсутні у договорі та у разі заборгованості - платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку, тобто починаючи з такої (заборгованості), що виникла у найдавніший період, до повного її погашення. Вказаний порядок зарахування узгоджується із загальними засадами добросовісності та розумності поведінки сторін зобов`язання. 
Умовами п. 2.2 додатку № 4 до договору від 11.02.2013 р. сторони передбачили право позивача самостійно розподіляти сплачені кошти тільки у разі відсутності у платіжному документі призначення платежу, тоді як зараховані позивачем у грудні 2018 року кошти у розмірі 13420,00 грн та 4400,00 грн сплачені відповідачем 19.12.2018 р. з призначенням платежу "за листопад 2018 року".
Відтак, сума боргу відповідача по сплаті вартості спожитої активної електричної енергії складає 22001,67 грн, як сума боргу за листопад 2018 року у розмірі 9289,47 грн та боргу за грудень 2018 року у розмірі 12712,20 грн.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача боргу за використану активну електричну енергію підлягає частковому задоволенню у розмірі 22001,67 грн.
За прострочення виконання грошового зобов`язання, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3907,26 грн пені за період з 04.01.2019 р. по 04.07.2019 р. на 22001,67 грн боргу.
Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Пунктом 4.2.1 договору сторони погодили, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3 - 2.3.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених в додатку № 4 "Порядок розрахунків за активну електроенергію" споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення платежу, враховуючи день платежу.
Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Статті 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та ч. 2 ст. 343 ГК України обмежують граничний розмір пені подвійною обліковою ставкою Національного банку України. 
Отже, розмір пені не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України. 
Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, враховуючи передбачені договором строки розрахунків, право на нарахування пені за порушення строків сплати грошового зобов`язання у позивача виникло та припинилось відповідно: за листопад 2018 року з 12.12.2018 р. по 12.06.2019 р.; за грудень 2018 року з 15.01.2019 р. по 15.07.2019 р.
Як вбачається з розрахунку позивача, останній здійснив нарахування пені за дні, коли відповідач не вважався таким, що прострочив грошове зобов`язання, а також поза межами шестимісячного строку від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з перерахунком, здійсненим місцевим судом, відповідно до якого вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню у розмірі 3573,37 грн.
Також, за неналежне виконання умов укладеного договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 597,36 грн інфляційних втрат та 455,71 грн 3% річних, нарахованих за період з 04.01.2019 р. по 04.07.2019 р. на 22001,67 грн боргу.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
При застосуванні індекса інфляції необхідно мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.
Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Враховуючи передбачені договором строки розрахунків та, відповідно, нарахування позивачем сум інфляційного збільшення та 3% річних за дні, коли відповідач не вважався таким, що прострочив грошове зобов`язання, суд здійснював обрахунок відповідних сум в межах вказаного позивачем періоду: з 04.01.2019 р. по 14.01.2019 р. на 9289,47 грн боргу за листопад 2018 року; з 15.01.2019 р. по 12.09.2019 р. на 22001,67 грн боргу за листопад-грудень 2018 року.
За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача 597,36 грн інфляційних втрат підлягає задоволенню, в той час як при нарахуванні 3% річних позивач допустив арифметичну помилку, відтак його вимога про стягнення з відповідача 3% річних підлягає частковому задоволенню в розмірі 444,21 грн.
При цьому колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги відповідача є, фактично, тотожними тим доводам, які були викладені у відзиві на позовну заяву, а відтак, вже оцінені судом вище.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 28.07.2020 р. у справі № 911/2293/19 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Бойка Олександра Євгеновича не підлягає задоволенню. 
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бойка Олександра Євгеновича залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 28.07.2020 р. у справі № 911/2293/19 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Фізичну особу-підприємця Бойка Олександра Євгеновича.
   4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 07.12.2020 р.

Головуючий суддя                                                            С.І. Буравльов 

Судді                                                                                В.В.Андрієнко

                                                                                Н.Ф. Калатай