Справа № 464/5410/19                                Головуючий у 1 інстанції: ТеслюкД.Ю. 
Провадження № 22-ц/811/1078/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 80

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       29 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,
секретаря Юзефович Ю.І.
з участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного навчального закладу «Львівське вище професійне політехнічне училище» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 лютого 2020 року у складі судді Теслюка Д.Ю. у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного навчального закладу «Львівське вище професійне політехнічне училище» про визнання недійсними наказів та стягнення частини втраченого заробітку,-
встановила:
У жовтні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного навчального закладу «Львівське вище професійне політехнічне училище» про визнання недійсними наказів та стягнення частини втраченого заробітку.
Вимоги обґрунтовувала тим, що гідно наказу №54-к від 01.09.1992 вона була зарахована на посаду викладача у Львівське СПТУ-33, у якому продовжує працювати до цього часу, яке після кількох реорганізацій на даний час має назву ДНЗ «Львівське вище професійне політехнічне училище». У даному навчальному закладі вона викладає предмети матеріалознавство та креслення. 
27.06.2019 відповідачем винесено наказ №166 від 27.06.2019 «Про зміни істотних умов праці працівників училища у 2019-2020 н.р.», яким, серед іншого, ОСОБА_1 встановлено попереднє педагогічне навантаження на 2019-2020 навчальні роки, без тимчасового врахування педнавантаження груп нового набору в кількості 118 годин. Окрім цього, наказом №212 від 02.09.2019 «Про розподіл педагогічного навантаження викладачам на 2019/2020 н.р.» їй встановлено педагогічне навантаження на 2019/2020 н.р. в кількості 480 годин на рік. 
Вважає вказані накази незаконними, оскільки такі порушують права позивача. Зокрема зазначає, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці, як передбачено ст. 32 КЗпП України, п.10 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів». Станом на день видання оскаржуваного наказу №166 від 27.06.2019 жодних змін в організації виробництва та праці, які б давали підстави адміністрації навчального закладу для попередження працівників про зміну істотних умов праці, в училищі не було, відтак вказаний наказ є незаконним. Більше того, вона не давала згоди працювати із зменшеним педагогічним навантаженням, а така згода є обов`язковою в силу положень п.27 Розділу ІІ Колективного договору на 2014-2018 роки. 
Крім цього, педагогічне навантаження працівникам професійно-технічних навчальних закладів визначається згідно положень Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 15.04.1993 р. №102 і не може становити менше ніж 720 годин на рік. У відповідача діє Колективний договір, прийнятий на загальних зборах трудового колективу 16.10.2014, положення якого, згідно норми ст. 18 КЗпП України, поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації, незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими, як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників. Згідно із Колективним договором навчального закладу на 2014-2018 роки розподіл навчального навантаження здійснюється на наступний навчальний рік в кінці поточного навчального року, про що повідомляються працівники невідкладно, беручи до уваги розрахунок педагогічного навантаження груп нового набору. Педагогічне навантаження на початок нового навчального року в об`ємі менше тарифної ставки встановлюється лише за письмовою згодою працівника. Всупереч наведеному, своєї письмової згоди вона не давала. 
Також, із покликанням на норми ст. 21 Закону України «Про оплату праці», зазначає, що жодних проступків чи порушень, які б давали підстави для зменшення педагогічного навантаження, а відтак і розміру заробітної плати, з її боку допущено не було, що вказує із врахуванням усіх наведених фактів, на протиправний характер дій відповідача у виді видання оскаржуваних наказів. Суму втраченого заробітку обґрунтовує тим, що така становить 145,30 грн. із розрахунку 72 годинного педнавантаження, а відтак із врахуванням 20 робочих днів вересня, сума до стягнення – 2 906 грн. (20х145,3).
Просила визнати недійсним наказ Державного навчального закладу «Львівське вище професійне політехнічне училище» №166 від 27.06.2019 «Про зміни істотних умов праці працівників училища у 2019-2020 н.р.» в частині встановлення їй педагогічного навантаження в кількості 118 годин; визнати недійсним наказ ДНЗ «Львівське вище професійне політехнічне училище» №212 від 02.09.2019 «Про розподіл педагогічного навантаження викладачам на 2019/2020 н.р.» в частині встановлення їй педагогічного навантаження в кількості 480 годин; зобов`язати відповідача ДНЗ «Львівське вище професійне політехнічне училище» встановити їй педагогічне навантаження на 2019/2020 навчальні роки в кількості не менше 720 годин та стягнути з відповідача на її користь втрачений заробіток в сумі 2 906 грн.
Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 18 липня 2020 року позов  ОСОБА_1 до Державного навчального закладу «Львівське вище професійне політехнічне училище» про визнання недійними наказів та стягнення частини втраченого заробітку – задоволено частково.
Визнано недійсним наказ Державного навчального закладу «Львівське вище професійне політехнічне училище» №166 від 27.06.2019 «Про зміни істотних умов праці працівників училища у 2019-2020 н.р.» в частині встановлення ОСОБА_1 педагогічного навантаження в кількості 118 годин.
Визнано недійсним наказ Державного навчального закладу «Львівське вище професійне політехнічне училище» №212 від 02.09.2019 «Про розподіл педагогічного навантаження викладачам на 2019/2020 н.р.» в частині встановлення ОСОБА_1 педагогічного навантаження в кількості 480 годин.
Зобов`язано Державний навчальний заклад «Львівське вище професійне політехнічне училище» встановити ОСОБА_1 педагогічне навантаження на 2019/2020 навчальний рік в кількості 720 годин.
Рішення оскаржив відповідач Державний навчальний заклад «Львівське вище професійне політехнічне училище», з рішенням не погоджується з врахуванням такого.
Вважає рішення незаконним, оскільки, на переконання апелянта, таке ухвалено при неповно з`ясованих обставинах справи.
Звертає увагу, що педагогічне навантаження позивачці в кількості 118 годин на підставі наказу № 166 від 27.06.2019 встановлено з урахуванням кількості учнів, що перебувала у закладі на той момент, розрахунку педагогічного навантаження груп перехідного контингенту та відсутністю розрахунків педагогічного навантаження груп нового набору.
Ознайомившись із таким наказом, позивачка 01.09.2019 приступила до виконання посадових обов`язків, будь яких записів про відмову від продовження роботи у зв`язку із змінами істотних умов праці за період з 27.06.2019 по 01.09.2019 позивач не подавала.
За таких обставин, вважає наказ № 166 законним, зміна істотних умов праці проведена правильно, а проставлення працівником відмітки про незаконність такого наказу не призводить до відповідних наслідків.
На переконання апелянта, оскільки наказ № 166 є законним та обґрунтованим, інший оскаржуваний наказ № 212 від 02.09.2019 «Про розподіл педагогічного навантаження викладачам на 2019/2020 н.р.» в частині встановлення ОСОБА_1 педагогічного навантаження в кількості 480 годин є таким наказом, що збільшив навантаження. 
Також, суд не врахував, що позивачка станом на 27.06.2019 вже працювала у змінених умовах праці, тому суд не мав повноважень зобов`язувати відповідача встановлювати повне тижневе навантаження.
Крім цього, суд не звернув увагу, що з наказом № 204 від 27.06.2019 позивачка ознайомилася цього ж дня, проте до суду звернулася 02.10.2019, а саме поза межами тримісячного строку, передбаченого ст. 233 КЗпП України, що є самостійною підставою для відмови у позові.
Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 лютого 2020 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.
30 жовтня 2020 року позивачка ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити апеляційну скаргу Державного навчального закладу «Львівське вище професійне політехнічне училище» без задоволення, а рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 лютого 2020 року без змін.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечили, в обґрунтування надали пояснення, аналогічні доводам скарги.
Представник відповідача ДНЗ «Львівське вище професійне політехнічне училище» будучи повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки на офіційну електронну адресу відповідача, в судове засідання не прибув, не повідомив суд про причину неявки.
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника на заперечення доводів скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем ДНЗ «Львівське вище професійне політехнічне училище» не було дотримано вимог трудового законодавства, що призвело до суттєвого погіршення умов праці внаслідок зменшення педагогічного навантаження викладача та відповідно зменшення заробітної плати, відтак наказ ДНЗ «Львівське вище професійне політехнічне училище» №166 від 27.06.2019 р. «Про зміни істотних умов праці працівників училища у 2019-2020 н.р.» в частині встановлення ОСОБА_1 педагогічного навантаження в кількості 118 годин та наказ №212 від 02.09.2019 р. «Про розподіл педагогічного навантаження викладачам на 2019/2020 н.р.» в частині встановлення ОСОБА_1 педагогічного навантаження в кількості 480 годин, суд визнав недійсними, а також зобов`язав відповідача встановити позивачу ОСОБА_1 педагогічне навантаження на 2019/2020 навчальний рік в кількості 720 годин.
При цьому, суд відмовив у задоволенні вимоги про стягнення втраченого заробітку у зв`язку із зменшенням педагогічного навантаження, оскільки позивачка фактично не працювала із навантаженням у 720 годин на рік починаючи із 01.09.2019, не виконувала певний обсяг роботи, відтак відсутні підстави для оплати невиконаної роботи.
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з такого.
Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП України).
Згідно із частиною 2 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Відповідно до ст.ст. 2-1, 5-1 КЗпП України держава забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин, крім цього, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. 
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_1 з 01.09.1992 року працює на посаді викладача Державного навчального закладу «Львівське вище професійне політехнічне училище», що підтверджується записом у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , а також наказом №54-12 від 01.09.1992 р. (а.с.9-11).
Відповідно до наказу № 166 від 27.06.2019 року «Про зміни істотних умов праці працівників училища у 2019-2020 н.р.» встановлено попереднє педагогічне навантаження викладачів училища на 2019-2020 н.р. без тимчасового врахування педнавантаження груп нового набору, відповідно ОСОБА_1 встановлено таке попереднє педагогічне навантаження - 118 год. (а.с.6).
Пунктом 2 цього наказу передбачено, що в міру комплектації груп нового набору провести перерахунок педагогічного навантаження до 31 серпня 2019 року. 
Крім цього, у п. 3 наказу роз`яснено положення ст. 32 КЗпП України, а саме, що педагогічне навантаження менше 720 годин є зміною істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж посадою, зменшення розміру оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення неповного робочого часу, суміщення професій, зміна тарифів плати праці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згідний на продовження роботи на нових умовах, то трудовий договір припиняється за п. 6 ст. 36 КЗпП України.
Згідно із п. 4 цього наказу у випадку відсутності згоди на продовження роботи у закладі у змінених умовах (в умовах зменшеного педагогічного навантаження) вищевказаним працівникам подати заяву про відмову від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці. Погодження продовження роботи в умовах зменшеного педагогічного навантаження може відбуватися у формі «мовчазної згоди» у випадку продовження виконання працівником своїх посадових обов`язків.
Наказом №212 від 02.09.2019 року «Про розподіл педагогічного навантаження викладачам на 2019/2020 н.р.» у відповідності до навчальних планів та програм, враховуючи фактичну наявність контингенту учнів, ОСОБА_1 встановлено педагогічне навантаження з погодинною оплатою праці в обсязі 480 год. (а.с.5).
Відповідно до п. 26 ст. 1 ЗУ «Про освіту» система освіти - сукупність складників освіти, рівнів і ступенів освіти, кваліфікацій, освітніх програм, стандартів освіти, ліцензійних умов, закладів освіти та інших суб`єктів освітньої діяльності, учасників освітнього процесу, органів управління у сфері освіти, а також нормативно-правових актів, що регулюють відносини між ними.
Професійна (професійно-технічна) освіта є невід`ємними складниками системи освіти (ст. 10 цього закону).
Статті 60 та 61 цього Закону регулюють режим робочого часу педагогічних і науково-педагогічних працівників та оплату праці цих працівників.
Згідно із ст. 28 ЗУ «Про професійну (професійно-технічну) освіту» робочий час викладача, педагога професійного навчання, майстра виробничого навчання, інструктора виробничого навчання, асистента майстра виробничого навчання, асистента викладача закладу професійної (професійно-технічної) освіти визначається згідно з обсягом навчального навантаження та позаурочної навчально-методичної, організаційної та виховної роботи серед здобувачів освіти.
Відповідно до п. 63 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.04.1993 року, навчальне навантаження між викладачами та іншими педагогічними працівниками в коледжі розподіляється керівником цього навчального закладу за погодженням профспілковим комітетом залежно від кількості годин, передбачених навчальними планами, наявності педагогічних кадрів та інших конкретних умов, що склалися в закладі, з дотриманням КЗпП.
При цьому, згідно із підпунктом «б» п. 64 вказаної Інструкції ставки заробітної плати (посадові оклади) викладачам та старшим викладачам вищих навчальних закладів I-II рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних постійно діючих курсів, курсів по підготовці до вступу в вищі навчальні заклади I-II рівнів акредитації виплачуються за 3 години викладацької роботи в середньому в день (720 годин на рік).
В свою чергу, за пунктом 3 статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.
Зменшення педагогічного навантаження тягне за собою зміну режиму роботи вчителя, і як внаслідок - відповідне зменшення заробітної плати, що в силу вимог пункту 3 статті 32 КЗпП України є зміною істотних умов праці.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 559/321/16-ц (провадження № 14-367цс18).
В частині четвертій ст. 97 КЗпП України зазначено, що власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.
Згідно вимог статті 103 КЗпП України про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніше як за два місяці до їх запровадження або зміни.
З матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_1  висловила незгоду із зміною істотних умов праці на підставі наказу №166 від 27.06.2019, що підтверджується додатком до такого, де у таблиці «З наказом ознайомлені» напроти свого прізвища вказала: «наказ незаконний, бо перечить Колективному договору, законам України» (а.с.65).
З наведених підстав, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки ОСОБА_1 висловила свою незгоду із змінами істотних умов праці, які полягають у зменшенні їй педагогічного навантаження, адміністрація Державного навчального закладу «Львівське вище професійне політехнічне училище» неправомірно, всупереч вищезазначених норм, змінила істотні умови праці без згоди на це позивачки ОСОБА_1 .
При цьому, після висловлення незгоди ОСОБА_1 із прийнятим відповідачем наказом №166 від 27.06.2019 р. «Про зміни істотних умов праці працівників училища у 2019-2020 н.р.», адміністрацією ДНЗ «Львівське вище професійне політехнічне училище» не вирішувалось питання про звільнення працівника на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України, за змістом якого, однією з підстав припинення трудового договору є відмова працівника від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.
Також, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, позивач ОСОБА_1 не була ознайомлена із наказом №212 від 02.09.2019 р. «Про розподіл педагогічного навантаження викладачам на 2019/2020 н.р.», натомість доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 приймала участь у засіданні педагогічної ради 28.08.2019, а відтак ознайомлена із наказом № 212 від 02.09.2019, не спростовують висновки суду першої інстанції, оскільки дата проведення педагогічної ради передувала виданню оспорюваного наказу від 02.09.2019, при цьому акт про відмову від ознайомлення із таким наказом адміністрацією ДНЗ «Львівське вище професійне політехнічне училище» не складався, як суду першої інстанції, так і апеляційному суду, не надано.
В свою чергу, обґрунтування позовних вимог в частині відсутності у ДНЗ «Львівське вище професійне політехнічне училище» на час прийняття оскаржуваного наказу №166 від 27.06.2019 змін в організації виробництва та праці, які б давали підстави адміністрації навчального закладу для попередження працівників про зміну істотних умов праці, судом першої інстанції не перевірялися, у вказаній частині рішення суду першої інстанції, як позивачем, так і апелянтом ДНЗ «Львівське вище професійне політехнічне училище» не оскаржується, тому за правилами ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом не переглядається.
Доводи апелянта про те, що з позовною заявою позивачка звернулася до суду з пропуском тримісячного строку, передбаченого ст. 233 КЗпП України, не відповідають обставинам справи, оскільки згідно із відміткою на конверті, позовна заява з додатками здана на пошту 27.09.2019, відтак в силу приписів ст. 134 ЦПК України, строк оскарження наказу № 204 від 27.06.2019 позивачка не пропустила.
Таким чином, суд першої інстанції правильно визнав недійсними наказ ДНЗ «Львівське вище професійне політехнічне училище» №166 від 27.06.2019 р. «Про зміни істотних умов праці працівників училища у 2019-2020 н.р.» в частині встановлення ОСОБА_1 педагогічного навантаження в кількості 118 годин та наказ №212 від 02.09.2019 р. «Про розподіл педагогічного навантаження викладачам на 2019/2020 н.р.» в частині встановлення ОСОБА_1 педагогічного навантаження в кількості 480 годин, і як наслідок зобов`язав відповідача встановити позивачу ОСОБА_1 педагогічне навантаження на 2019/2020 навчальний рік в кількості 720 годин.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу Державного навчального закладу «Львівське вище професійне політехнічне училище» - залишити без задоволення.
Рішення рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 лютого 2020 року  - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.
Повний текст постанови складений 30 грудня 2020 року.
Головуючий:         А.В. Ніткевич 

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк