Єдиний унікальний номер 219/11529/19 
Номер провадження 22-ц/804/2771/20        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 року                                            м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого судді Канурної О.Д., 
суддів: Корчистої О.І., Мірути О.А.
за участю секретаря судового засідання: Гуляєва М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 березня 2020 року у цивільній справі № 219/11529/19 за позовом Комунального підприємства «Вода Донбасу» в особі Часовоярського регіонального виробничого управління до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення (суддя першої інстанції ОСОБА_4 ), -

В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2019 року позивач - Комунальне підприємство «Вода Донбасу» в особі Часовоярського регіонального виробничого управління звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що у зв`язку із припиненням діяльності КП «Донецькоблводоканал», згідно рішення Донецької обласної ради № 5/11-322 від 14.09.2007 року усі майнові права та обов`язки перейшли до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», відокремленим підрозділом якого є Часовоярське регіональне виробниче управління.
Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу», відповідно до вимог Водного кодексу України, Законів України «Про питну воду, водопостачання та водовідведення», «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, має зобов`язання по забезпеченню населення питною водою та прийманню стічних вод.
Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» регулярно надавало послуги боржникам з постачання питної води та прийманню стічних вод та проводило нарахування за спожиті послуги за показниками загально будинкових (групових), індивідуальних (квартирних) приладів обліку, а за їх відсутністю відповідно до затверджених у а встановленому діючим законодавством України порядку, нормами та тарифами.
Боржники, не заявивши відмови від споживання послуг з питного водопостачання та водовідведення встановленому порядку, тривалий час не виконують свої зобов`язання по сплаті отриманих послуг у повному обсязі.
Порушуючи вимоги чинного законодавства, щодо сплати комунальних послуг та не сплачуючи борг за спожиті послуги з постачання питної води та прийманню стічних вод добровільно, боржники причиняють майнову шкоду комунальному підприємству «Компанія «Вода Донбасу».
Часовоярське Регіональне Виробниче Управління вживало заходи досудового врегулювання спору, а саме: відправленням листа відповідачу з претензією-попередженням про заборгованість за наданні послуги з водопостачання. Борг за спожиті послуги з постачання питної води та прийманню стічних вод боржників відповідно до даних особистого рахунку за період з 01.07.2010 року по 01.09.2019 року складає суму 4150,00 грн.
Позивач - Комунальне підприємство «Вода Донбасу» в особі Часовоярського регіонального виробничого управління просив суд першої інстанції стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 суму боргу за період з 01.07.2010 року по 01.09.2019 року за спожиті послуги з водопостачання водовідведення в розмірі 4150,00 грн. на користь Комунального підприємства «Вода Донбасу», суму витрат за сплату судового збору для забезпечення розгляду судової справи в розмірі 1921,00 грн.
Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області 24 березня 2020 року позовні вимоги Комунального підприємства «Вода Донбасу» в особі Часовоярського регіонального виробничого управління до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення, задоволені.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Вода Донбасу» в особі Часовоярського регіонального виробничого управління заборгованість за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення за період 01.07.2010 року по 01.09.2019 в розмірі 4150 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Вода Донбасу» в особі Часовоярського регіонального виробничого управління судовий збір по 640,33 грн. з кожного.
Із вказаним рішенням суду не погодилася відповідач - ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, яка безпосередньо надійшла до Донецького апеляційного суду.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що вважає рішення суду щодо стягнення заборгованості необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсності.
ОСОБА_1 просить Донецький апеляційний суд рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 березня 2020 року у справі № 219/11529/19 скасувати в частині задоволення позовних вимог в повному обсязі та ухвалити нове, яким застосувати строк позовної давності та стягнути заборгованість за період з вересня 2016 року по вересень 2019 року з урахуванням оплати за послуги водопостачання за вище зазначений період і пропорційно зменшити розмір судового збору, оскільки позивач звернувся до суду з порушенням строків позовної давності.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 28 серпня 2020 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та надано позивачу і відповідачам строк для надання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі.
Копії ухвал про відкриття апеляційного провадження учасниками справи отримані (а.с. 110,111,112,113). Копія апеляційної скарги позивачем по справі отримана (а.с. 110,112,113). До Донецького апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача, проте, він не відповідає вимогам ст. 360 ЦПК України, оскільки не надано доказів надсилання (надання) копій відзиву іншим учасникам справи.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 21 вересня 2020 року справу призначено до розгляду.
В судове засідання Донецького апеляційного суду 01.12.2020 року відповідач ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 141).
До Донецького апеляційного суду 01.12.2020 року від відповідача ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись при цьому на посилення карантинних заходів на території міста Бахмут, які в свою чергу направлені на запобігання розповсюдження корона вірусної хвороби, яке задоволенню не підлягає, оскільки суд першої інстанції вже відкладав розгляд справи за клопотанням відповідача ОСОБА_1   від 09.11.2020 року з тих самих підстав  (а.с. 136).
Частиною 1 статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Як вбачається із частини 3 вказаної вище статті, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
Апеляційний суд вважає, що відповідач ОСОБА_1 не надала до суду поважних причин для відкладення розгляду  справи. Крім того, явка в судове засідання апеляційного суду не є обов`язковою.
В судове засідання Донецького апеляційного суду 01.12.2020 року відповідач ОСОБА_2 ) не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 139).
В судове засідання Донецького апеляційного суду 01.12.2020 року відповідач ОСОБА_3 ) не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 140).
В судове засідання Донецького апеляційного суду 01.12.2020 року представник позивача – Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» не з`явився, надіслав до апеляційного суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність (а.с. 143 – 144).
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Судом першої інстанції встановлено, що позивачем було використано право на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за період з 2010 по 2012 рік, яка була задоволена шляхом винесення судового наказу від 03.01.2012 року по справі 2-н-20/12. Цим наказом стягнуто з відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 заборгованість за постачання питної води та надання послуг з водовідведення у розмірі 3040,56 грн.
18.06.2012 року ухвалою суду вищевказаний судовий наказ скасовано. В Єдиному державному реєстрі судових рішень вказано, що дана ухвала набрала законної сили 08.01.2013 року.
Згідно з довідкою № 40472 станом 30.09.2019 року до складу сім`ї споживача – власника ОСОБА_1 входять її доньки ОСОБА_5 (1988 р. н.) та ОСОБА_6 (1990 р. н.).
Згідно карткового особового рахунку за листопад та грудень 2010 року позивачем нараховано 158,40 грн. та 245,52 грн. відповідно, а всього 403,92 грн., тоді як позивач вказує суму боргу за 2010 рік – 709,20 грн.
В період з 01.01.2011 року по 31.12.2015 року нараховано позивачем 2707,75 грн., оплачено 992 грн.
В 2016 році нараховано 938,79 грн., перераховано споживачем 1226,01 грн., в 2017 році – нараховано 908,77 грн., перераховано 1000 грн., в 2018 році нараховано за спожиті послуги – 1782,67 грн., але оплата не здійснювалася.
В 2019 році станом на 01.09.2019 року нараховано за послуги 1085,10 грн., перераховано відповідачем в 2019 році 1500 грн.
Тобто, позивачем за період з 01.07.2010 року по 01.09.2019 року нараховано за надані послуги 7827 грн., всього відповідачем оплачено 4718,01 грн.
Картка заборгованості також містить дані про наявність заборгованості станом на 01.02.2009 року – 445,86 грн. та 1048,34 грн., однак до загальної суми розрахунку заборгованості включено тільки суму 1048,34 грн. Суду не надано доказів виникнення заборгованості у сумі 445,86 грн. і цю суму не включено до розрахунку. 
Згідно довідки № 45 від 11.02.2020 року із заробітної плати ОСОБА_1 на підставі постанови Бахмутського МВ ДВС № 21792 від 16.05.2015 року до виконавчого листа № 2-н-666/2010 від 07.09.2010 року на користь КП «Компанія «Вода Донбасу» були проведені утримання із заробітної плати за період з жовтня 2015 року по січень 2016 року в сумі 1044,01 грн., у тому числі жовтень 2015 року – 300 грн., листопад 2015 року -292 грн., грудень 2015 року – 111 грн., січень 2016 року – 341,01 грн. 
Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції необґрунтовано не застосував строки позовної давності до вимог позивача щодо стягнення заборгованості за період з 01.07.2010 року по 01.09.2019 року, є безпідставними, виходячи з наступного.
Частиною 1 ст. 256 ЦК України передбачено, що  позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Як вбачається із частини 1 статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності  починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Частиною 5 вказаної вище статті передбачено, що зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
Згідно з частиною 1 статті 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.
Як вбачається із частини 1 статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
Частиною 2 вказаною вище статті передбачено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.
Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Із матеріалів справи вбачається, що 03.01.2012 року по справі № 2Н/0503/20/2012 за заявою КП «Компанія «Вода Донбасу» про видачу судового наказу, було видано судовий наказ, за яким було стягнуто суму боргу за комунальні послуги та судові витрати, понесені заявником при подачі заяви з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 .
Ухвалою  Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 березня 2020 року судовий наказ від 03.01.2012 року по справі № 2Н/0503/20/2012, скасовано (а.с. 55).
Судовий наказ відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України 2004 року та ч.1 ст.160 ЦПК в редакції Закону № 2147 –VIII від 03.10.2017 року  є особливою формою судового рішення, що видається за результатами розгляду вимог про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.
Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 68 Житлового кодексу України передбачено, що  наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Ураховуючи те, що судовий захист на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України , перериває перебіг строку позовної давності.
Вказане вище співпадає з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 21/5756/15-ц, провадження № 61 – 13753 св 18. 
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що здійснюючи виплати за період з жовтня 2015 року по січень 2016 року в сумі 1044,01 грн., у тому числі жовтень 2015 року – 300 грн., листопад 2015 року -292 грн., грудень 2015 року – 111 грн., січень 2016 року – 341,01 грн., а також у листопаді 2017 року відповідачами перервано строк позовної давності; за таких обставин, застосування строку позовної давності безпідставне. 
Зі змісту статей 64, 156 ЖК України вбачається, що члени сім`ї власника квартири та інші особи, які проживають в жилому приміщенні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири (будинку) та зобов`язані брати участь у витратах по утриманню квартири (будинку) та прибудинкової території. 
Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що  залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо).
Згідно з карточкою по особовому рахунку, який не підписано позивачем, в період з 01.07.2010 року по 31.12.2015 року відповідачами сплачено 992 грн., у тому числі в січні та лютому 2012 року по 200 грн., в листопаді та грудні 2015 року відповідно 300 та 292 грн.
05.09.2019 року позивач звернувся з претензією до ОСОБА_9 про стягнення 4157,33 грн. із зазначенням наявності заборгованості станом на 01.09.2019 року.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача.
На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 березня 2020 року і задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 немає.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 березня 2020 року - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 01 грудня 2020 року

Суддя:                                 О.Д.Канурна