Єдиний унікальний номер 235/1173/20 
Номер провадження 22-ц/804/2425/20        

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року
          
м. Бахмут 

справа  № 235/1173/20
провадження  № 22-ц/804/2425/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого  Хейло Я.В.,
суддів   Кішкіної І.В., Тимченко О.О.

при секретарі Цимбал Д.А.

учасники справи:

позивач   ОСОБА_1 

відповідач  ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмут цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення юридичних фактів (суддя Величко О.В.), ухваленого в приміщенні суду в місті Покровськ Донецької області, повний текст рішення складено 25 травня 2020 року,  –

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про встановлення юридичних фактів.
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті її матері ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 . На день смерті спадкодавиці в житловому будинку був зареєстрований її рідний брат ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після його смерті вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Окрім неї із заявою про прийняття спадщини звернулась донька померлого, відповідачка по справі ОСОБА_2 .
Вважає, що відповідач не має права на спадщину, оскільки її брат, хоча і був зареєстрований і проживав на день смерті матері у спадковому будинку, проте її мати ОСОБА_3 з березня 2019 року по день смерті фактично проживала у неї за адресою: АДРЕСА_2 , по причині того, що потребувала догляду. Тому вона фактично прийняла спадщину після смерті своєї матері.

Просила встановити юридичний факт її постійного проживання з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 на день відкриття спадщини, а саме 30.01.2013 року; встановити юридичний факт того, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не проживав разом з матір`ю ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, що не підтверджує факт прийняття ОСОБА_4 спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Позивач ОСОБА_1 просила оскаржуване рішення скасувати, та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що при ухваленні рішення судом неповно з`ясовано всі обставини справи, порушено норми  матеріального права. 
Посилається на статті 29, 1268, 1270 ЦК України, статті 2, 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах щодо спадкування», та зазначає, що належними доказами підтверджено, що з березня ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 проживала разом з нею за адресою АДРЕСА_2 , що свідчить про її постійне проживання разом зі спадкоємцем та суд безпідставно зазначив у рішенні, що таке проживання мало тимчасовий характер.
Крім того, відповідно до актів  про фактичне місце проживання вбачається, що спадкодвець ОСОБА_3 за своїм місцем реєстрації АДРЕСА_1 з березня 2012 року не проживала.
Також судом не взято до уваги факт часткового визнання позову відповідачем, а саме в частині встановлення факту проживання позивача разом з спадкодавцем на момент смерті останньої. 

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем ОСОБА_2 не подано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засідання апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що є матір`ю позивачки по справі та бабусею відповідачки (а.с. 9).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17, 18).

В житловому будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , на момент смерті спадкодавця ОСОБА_3 , значився зареєстрований та проживав її син ОСОБА_4 , який є батьком відповідачки по справі та рідним братом позивачки (а.с. 7, 20, 35, 38, 41).

Спадкодавець ОСОБА_3 з березня 2012 року по 30.01.2013 рік по день своєї смерті фактично мешкала за адресою: АДРЕСА_3 за місцем проживання своєї доньки, позивачки по справі. Вказана обставина підтверджена як письмовими доказами: довідкою з місця проживання за № 1134 від 07.02.2020 року (а.с. 12), актом про проживання за № 131 від 06.02.2020 р., так і показаннями в судовому засіданні відповідачки, свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 10).

Після смерті ОСОБА_4 із заявами про прийняття спадщини звернулись рідна сестра померлого, позивачка по справі ОСОБА_1 (а.с. 32), та його донька, відповідачка по справі ОСОБА_2 (а.с. 49)

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому  задоволенню з наступних підстав.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ  ПРАВА

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті  367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно  з частиною  першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції повністю не відповідає.

Згідно з пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Враховуючи, що вимоги ОСОБА_1 можуть вплинути на спадкові права відповідача ОСОБА_2 , зазначений спір підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача в частині встановлення факту постійного проживання позивача ОСОБА_1 з матір`ю ОСОБА_3 з березня 2012 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що проживання спадкодавця разом із донькою мале тимчасовий , вимушений характер, оскільки мати потребувала стороннього догляду, тоді як відповідно до висновків викладених у Постанові Верховного суду від 23.12.2019 року для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо, необхідно, щоб таке проживання було постійним.

Апеляційний суд не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця ( частина 1 статті 1221 ЦК України).

У відповідності до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились у зв`язку з його смертю.
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 

Аналіз змісту даної норми свідчить про те, що саме спадкоємець в залежності від власної волі та діючи на власний розсуд, з метою реалізації свого права на спадкування майна спадкодавця, повинен засвідчити своє бажання отримати спадкове майно, для чого приймає спадщину у встановлений законом спосіб.

Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановлено статтею 1270 цього Кодексу, він не заявляв про відмову від неї.

У постанові від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16, Верховний Суд України наводить правовий висновок про те, що згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 1270 ЦК України  для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина 1 статті 1272 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Таким чином, прийняття спадщини спадкоємцем, є обов`язковою умовою здійснення права на спадщину як за законом, так і за заповітом, а також і права на обов`язкову частку у спадщині.

З обставин справи вбачається, що після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 . Позивачка є донькою  померлої.
   Відповідно до пункту 4.9. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, який набрав чинності з дня його офіційного опублікування, опубліковано  07 березня 2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.
      Пунктом 3.21. Порядку передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.
      Відповідно до пункту 3.22. глави 10 Порядку у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.
      Пунктом 4.14. глави 10 Порядку передбачено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Таким чином, до спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.
       Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що до нотаріуса позивач звернулася як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України, а державним нотаріусом фактично було відмовлено їй як спадкоємцю,  який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем і пропустив строк для прийняття спадщини.
      Даний позов ОСОБА_1 також обґрунтовувала тим, що не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, у передбачений законом шестимісячний строк, оскільки постійно проживала разом з матір`ю до дня її смерті, за місцем своєї реєстрації, що підтверджується наданими нею доказами.
      Верховний Суд у постанові № 484/747/17 від 10 січня 2019 року зазначив, що місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
      Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
      Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.
      Відповідно до частини 10 статті 6 цього ж Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
      Аналіз наведених законодавчих норм свідчить про те, що проживання в певному місці буде постійним, якщо особа проживала в ньому понад шість місяців протягом року, та при цьому реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
      Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця (у даній справі спадкодавця за місцем реєстрації та проживання спадкоємця) не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.
      Отже, відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України позивач вважається такою, що прийняла спадщину після померлої матері ОСОБА_3 , оскільки постійно (понад шість місяців) проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вона не повинна була подавати заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк (шість місяців після відкриття спадщини) та відповідно відсутня необхідність звертатися суду із заявою про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.
     Суд першої інстанції обґрунтовано керувався Постановою Верховного Суду  від 23.12.2019 року у справі № 303/1816/17, але , на думку апеляційного суду невірно її витлумачив. У вказаній постанові дійсно ноголошується, що для того щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, таке проживання має бути постійним.
      Проте, з врахуванням висновків наведених у Постанові Верховного Суду № 484/747/17 від 10 січня 2019 року  можна дійти висновку , що спільне проживання  за однієї адресою понад шість місяцев  незалежно від наявності реєстрації і є постійним. 
     Судом, на підставі належних доказів було встановлено, що позивач проживала з матір`ю більш ніж шість місяців до дня смерті, що як раз і свідчить про постійність спільного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, а тому її вимоги в цієї частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
     Проте, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції  щодо необґрунтованості вимог позивача про встановлення факту, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , не проживав разом зі своєю матір`ю на час відкриття спадщини. 
Як встановлено судом першої інстанції ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . (а.с. 10)
Після смерті ОСОБА_4 із заявами про прийняття спадщини звернулись рідна сестра померлого – позивач ОСОБА_1 з заявою від 13.01.2020 року (а.с. 32), та його донька – відповідач ОСОБА_2 з заявою від 28.01.2020 року (а.с. 49)

Надалі позивач ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Донецької області Дух І.О. зі зверненням щодо відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , та позивачу було відмовлено у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини (а.с. 21).
Відповідно до частини 1 статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Відповідно до частини 2 статті 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до статті 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині.
Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу у спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до статті 1262 ЦК України у другу чергу на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
Згідно частини 1 статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.
Відповідно до частини 1 статті 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття спадщини належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняли його рідна донька ОСОБА_2 , як спадкоємиця 1 черги за законом шляхом подання заяви від 28.01.2020 року та спадкоємиця 2 черги – позивач у справі ОСОБА_1 шляхом подання заяви від 13.01.2020 року.
Перелік документів та інших доказів, які дозволяють визначити постійність проживання, містяться у пункті 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, чинної на момент відкриття спадщини. 
Згідно з цією нормою доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
Отже, реєстрація спадкоємця за місцем проживання спадкодавця на час смерті останнього свідчить про «автоматичне прийняття спадкоємцем спадщини».

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом  справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 

Враховуючи, що апеляційний суд прийшов до висновку про часткове задоволення заявлених вимог ОСОБА_1 , якої при зверненні до суду з позовом та при поданні апеляційної скарги були понесені судові витрати у сумі 2102,10 грн.. (840,80+ 1261,30), ці витрати підлягають частковому відшкодуванню за рахунок відповідача та з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1051 грн. на відшкодування понесених судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою АДРЕСА_2 на день відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнути з ОСОБА_2 до користь ОСОБА_1 1051(одну тисячу п`ятьдесят одну) гривню на відшкодування понесених судових витрат.   
В іншій частині рішення суду залишити без зміни.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                                                    Я.В. Хейло    

Судді:                                                                                                                І.В. Кішкіна

                                                                                                                           О.О. Тимченко