КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                                 Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/12497/2020  
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                           Справа № 753/20297/16-ц
 
28 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді    - Кулікової С.В.
суддів                          -  Желепи О.В.
                                     -  Олійника В.І.
при секретарі              -  Климчук Т.В. 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 01 липня 2020 року, про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Колесника О.М., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання договору удаваним,-
в с т а н о в и в:
 
У листопаді 2016 року АТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 26541,52 доларів США, а саме: за кредитом - 18 469,08 доларів США, по відсотках - 8072,44 доларів США, та стягнути витрати по сплаті судового збору.
У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» із зустрічним позовом, в якому просив визнати кредитний договір № 490066078 від 25 квітня 2008 року укладеного між ВАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_1 - удаваним правочином; застосувати наслідки удаваного правочину та визнати кредитний договір № 490066078 від 25 квітня 2008 року таким, що укладений в національній валюті України - гривні, а саме, вважати, що кредит був наданий в сумі 153 213,97 грн., на умовах визначених в договорі.
У лютому 2020 року АТ «Альфа-Банк» звернулося до суду із заявою про забезпечення позову шляхом вилучення транспортного засобу NISSANQASHQAI, 2008 року випуску, колір чорний, ДНЗ НОМЕР_1 , № кузова   НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та передачі на відповідальне зберігання без права користування Акціонерному товариству «Альфа-Банк».
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року заяву позивача за первісним позовом про забезпечення позову задоволено.
Вилучено транспортний засіб NISSANQASHQAI, 2008 року випуску, колір чорний, ДНЗ НОМЕР_1 , № кузова   НОМЕР_2 , що належить  на праві приватної власності ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та передачі на відповідальне зберігання без права користування Акціонерному товариству «Альфа-Банк».
25 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову.
Клопотання обґрунтовував тим, що відповідач на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором уклав з позивачем договір застави транспортного засобу, на підставі чого до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено відомості про обтяження транспортного засобу та неможливість його відчуження без погодження з АТ «Альфа-Банк». 
Вказував на те, що забезпечення позову повинно враховувати не тільки інтереси заявника, але й третіх осіб, а тому вилучення транспортного засобу фактично порушить інтереси відповідача та за своєю суттю буде частковим вирішенням позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави по суті.
З огляду на зазначене, та у зв`язку з тим, що вжиття заходів забезпечення позову не може використовуватись як засіб задоволення позовних вимог до вирішення спору по суті з прийняттям рішення, вважає, що такий захід забезпечення позову як вилучення автомобіля та його передача банку на відповідальне зберігання слід скасувати. 
Також зазначав, що позивач не довів наявність підстав для вжиття судом такого додаткового заходу забезпечення позову. Суд не має жодних даних, які б могли свідчити про обґрунтованість припущення про те, що відповідач може вчинити з автомобілем якісь інші дії, ніж відчуження, тоді як для недопущення відчуження є наявним інше обтяження застави автомобіля.
Крім того, зазначав, що забезпечення позову шляхом вилучення автомобіля та передачі його банку на відповідальне зберігання позбавить відповідача можливості заробляти кошти на проживання, а також можливості утримувати матір, яка є інвалідом та потребує спеціального догляду, та яку необхідно періодично возити на обстеження до лікарів.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 01 липня 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, які вжиті ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року, відмовлено.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 01 липня 2020 року та задовольнити клопотання про скасування заходів забезпечення позову; стягнути судові витрати.
Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертав увагу суду на те, що відповідач на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором уклав з позивачем договір застави транспортного засобу, на підставі чого до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено відомості про обтяження транспортного засобу та неможливість його відчуження без погодження з АТ «Альфа-Банк». 
Вказував на те, що забезпечення позову повинно враховувати не тільки інтереси заявника, але й третіх осіб, а тому вилучення транспортного засобу фактично порушить інтереси відповідача та за своєю суттю буде частковим вирішенням позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави по суті.
З огляду на зазначене, та у зв`язку з тим, що вжиття заходів забезпечення позову не може використовуватись як засіб задоволення позовних вимог до вирішення спору по суті з прийняттям рішення, вважає, що такий захід забезпечення позову як вилучення автомобіля та його передача банку на відповідальне зберігання слід скасувати. 
Також зазначав, що позивач не довів наявність підстав для вжиття судом такого додаткового заходу забезпечення позову. Суд не має жодних даних, які б могли свідчити про обґрунтованість припущення про те, що відповідач може вчинити з автомобілем якісь інші дії, ніж відчуження, тоді як для недопущення відчуження є наявним інше обтяження застави автомобіля.
Крім того, зазначав, що забезпечення позову шляхом вилучення автомобіля та передачі його банку на відповідальне зберігання позбавить відповідача можливості заробляти кошти на проживання, а також можливості утримувати матір, яка є інвалідом та потребує спеціального догляду, та яку необхідно періодично возити на обстеження до лікарів.
Посилався на те, що саме лише посилання на потенційну можливість реалізації майна відповідачем та ухилення від виконання судового рішення не є достатньою підставою для забезпечення позову.
У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача АТ «Альфа-Банк» - Божко Д.О. просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 01 липня 2020 року - без змін. Зазначала, що під час подання заяви про забезпечення позову шляхом вилучення транспортного засобу та передачі на відповідальне зберігання без права користування, АТ «Альфа-Банк» детально було означено чому саме необхідно застосувати такий захід забезпечення позову по даній справі, а також були надані відповідні докази, на підставі яких було обґрунтування заяви про забезпечення позову. Так, відповідач неодноразово вживав заходи, щодо затягування судового розгляду справи про стягнення заборгованості. Предметом позову є стягнення заборгованості у розмірі 26 541,52 Доларів США. Враховуючи ті обставини, що апелянтом вживались заходи, щодо приховування свого транспортного засобу тривалий час, близько 3-ох років, погрози останнього щодо приховування та в подальшому щодо можливого знищення транспортного засобу носять цілком реальний характер. Враховуючи зазначене, не застосування щодо майна апелянта, що перебуває в заставі АТ «Альфа-Банк» транспортного засобу  заходів забезпечення позову, призведе до неможливості у подальшому виконання можливого рішення суду про задоволення позову на користь Банку.
Учасники справи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомили, тому колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи у їх відсутність.
Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вказані відповідачем обставини в обґрунтування клопотання не є підставами для скасування  вжитих судом заходів забезпечення позову.
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2016 року АТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 26541,52 доларів США, а саме: за кредитом - 18 469,08 доларів США, по відсотках - 8072,44 доларів США, та стягнути витрати по сплаті судового збору.
У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» із зустрічним позовом, в якому просив визнати кредитний договір № 490066078 від 25 квітня 2008 року укладеного між ВАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_1 - удаваним правочином; застосувати наслідки удаваного правочину та визнати кредитний договір № 490066078 від 25 квітня 2008 року таким, що укладений в національній валюті України - гривні, а саме, вважати, що кредит був наданий в сумі 153 213,97 грн., на умовах визначених в договорі.
У лютому 2020 року АТ «Альфа-Банк» звернулося до суду із заявою про забезпечення позову шляхом вилучення транспортного засобу NISSANQASHQAI, 2008 року випуску, колір чорний, ДНЗ НОМЕР_1 , № кузова   НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та передачі на відповідальне зберігання без права користування Акціонерному товариству «Альфа-Банк». Заяву обґрунтовувало тим, що відповідач на праві приватної власності володіє лише транспортним засобом. В свою чергу в діях відповідача по первісному позову вбачається умисне затягування розгляду справи, а також позивач має обґрунтовані побоювання з приводу того, що ОСОБА_1 , може умисно знищити або приховати свій автомобіль. Як наслідок, це може ускладнити або унеможливити виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позову, що в свою чергу призведе до порушення конституційного права та законних інтересів позивача за первісним позовом.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року заяву позивача за первісним позовом про забезпечення позову задоволено.
Вилучено транспортний засіб NISSANQASHQAI, 2008 року випуску, колір чорний, ДНЗ НОМЕР_1 , № кузова   НОМЕР_2 , що належить  на праві приватної власності ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та передачі на відповідальне зберігання без права користування Акціонерному товариству «Альфа-Банк».
Задовольняючи заяву, суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність правових підстав для  забезпечення позову в спосіб обраний позивачем за первісним позовом.
Виділені та направлені апеляційному суду матеріали не свідчать, що відповідач ОСОБА_1 оскаржувавухвалу суду про забезпечення позову у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 1 статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Згідно з частинами 7, 8 статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.
За приписами частин 9, 10 статі 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.
Так як, рішення суду, щодо заявлених позовних вимог не ухвалено, позов без розгляду не залишався та провадження в справі не закривалось, суд дійшов вірного висновку, про те, що не відпала потреба в забезпеченні позову.
Колегія суддів відхиляє посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не має можливості відчужити автомобіль без погодження з АТ «Альфа-Банк», про що свідчить відомості в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав передбачених ЦПК України для скасування заходів забезпечення позову.
Інші доводи апеляційної скарги свідчать про незгоду апелянта із застосуванням судом заходів забезпечення позову, тоді як предметом апеляційного оскарження є ухвала про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову, а тому суд апеляційної інстанції не має правових підстав надавати оцінку та перевіряти законність та обґрунтованість ухвали про забезпечення позову. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статі 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України,   N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів  вважає, що  ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 01 липня 2020 року постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 01 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

 
Головуючий:                                      Судді: