УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/30289/18
Провадження № 22-ц/4820/1934/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 грудня 2020 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд
 
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Костенка А.М. секретар судового засідання – Чебан О.М.,
за участю: представника апелянта – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/30289/18 за апеляційною скаргою  ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 жовтня 2020 року, у складі судді Салоїд Н.М., у справі за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення майнової шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору зберігання транспортного засобу,

встановив:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
У грудні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача на його користь збитки в сумі 50072,17 грн., завдані внаслідок неналежного виконання умов договору зберігання від 02.01.2018 року.
Позов мотивовано тим, що 02 січня 2018 року між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір зберігання транспортного засобу, відповідно до умов якого ОСОБА_4 прийняв на відповідальне зберігання транспортний засіб: автомобіль Renault Premium 420.18, державний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску. Факт прийняття транспортного засобу на відповідальне зберігання підтверджується актом приймання - передачі від 02.01.2018 року. За час виконання відповідачем договірних зобов`язань зі зберігання автотранспортного засобу були встановлені факти ушкодження майна, загальна сума збитків складає 49577 грн. Загальний розмір витрат, пов`язаних з проведенням ремонтних робіт транспортних засобів складає 50072,17 грн, а саме: 49577 грн. - вартість ремонтних робіт, 495,77 грн - банківські витрати. На адресу відповідача був направлений лист від 28 листопада 2018 року щодо необхідності вжиття  заходів для  відшкодування  збитків, завданих внаслідок неналежного виконання умов договору зберігання від 02.01.2018 року, який залишений без відповіді та виконання. З огляду на що, враховуючи положення договору зберігання транспортного засобу від 02.01.2018 року, а саме п. 2.1.3. та п. 5.3., просив стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі 50072,17 грн, завдану внаслідок неналежного виконання умов договору зберігання транспортного засобу від 02.01.2018 року. 
У березні 2020 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним договір зберігання автотранспортного засобу від 02 січня 2018 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що перебував у трудових відносинах із ТОВ «Подільське борошно», однак замість оформлення трудового договору було підписано договір зберігання транспортного засобу від 02 січня 2018 року. Зазначений договір зберігання був укладений з метою уникнення претензій з боку контролюючих органів при здійсненні перевезення вантажів. При цьому, ОСОБА_4 отримував заробітну плату. Жодних правовідносин між сторонами, передбачених договором зберігання, не виникало, укладений договір зберігання автотранспортного засобу від 02 січня 2018 року був фіктивним, а його зміст не відповідає вимогам статей 203, 947, 977 ЦК України. Зокрема, у спірному договорі не зазначено власника автомобіля, який передавався на зберігання, інші умови договору були виписані досить формально. Окрім того, жодних місць для зберігання транспортних засобів відповідач не мав. Також вказав, що позивач не довів причинного зв`язку між завданою шкодою та неналежним зберіганням майна. Спірний договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, фактично жодного зберігання не відбувалось, оскільки ОСОБА_4 , як водій, здійснював регулярні перевезення вантажів.

Процесуальні дії суду першої інстанції та короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 березня 2020 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом  ОСОБА_3  зустрічний позов  ОСОБА_4 . 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 жовтня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення майнової шкоди та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору зберігання транспортного засобу відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні первісного та зустрічного позовів, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами вину відповідача ОСОБА_4 у заподіянні майнової шкоди внаслідок ремонту транспортного засобу. Укладений договір зберігання транспортного засобу від 02.01.2018 року містить всі необхідні істотні умови, передбачені статтями 936, 937, 944 ЦК України. Враховуючи те, що ОСОБА_4 не надано доказів на підтвердження фіктивності спірного договору, підстави для визнання вказаного договору зберігання транспортного засобу фіктивним відсутні. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення майнової шкоди та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 . Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права. 

Узагальнення доводів апеляційної скарги
Апеляційна скарга  ОСОБА_3 мотивована тим, що відповідач добровільно прийняв на себе зобов`язання за умовами договору зберігання щодо обов`язку нести відповідальність за ушкодження майна незалежно від причин ушкодження з моменту одержання майна до закінчення його зберігання та обов`язку нести відповідальність за збереження і цілісність майна з дати передачі на зберігання і до дати повернення. У випадку пошкодження майна зберігач повинен відшкодувати його ринкову вартість або з письмової згоди поклажодавця за свій рахунок здійснити відповідні ремонтні роботи або повернути рівну кількість аналогічного майна в належному стані (п.2.1.3 та п.5.3.) Також, вказує, що відповідно до умов вказаного договору відповідач зобов`язаний відшкодовувати завдані збитки та спричинену шкоду відповідно до чинного законодавства та умов договору. При цьому, законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди, а доведення відсутності вини у спричиненні шкоди покладається на відповідача. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Під час судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_4 не було спростовано вказаної презумпції.

Процесуальні дії апеляційного суду 
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 20 листопада 2020 року відкрито апеляційне провадження та ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 23 листопада 2020 року справу призначено до розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вказав, що апеляційна скарга не містить конкретних доводів, в чому полягає незаконність рішення суду першої інстанції, а також не містить посилань на конкретні докази, які неправильно були досліджені та оцінені судом. Зазначає, що п. 2.1.3. договору зберігання транспортного засобу, на який посилається апелянт, є незаконним, оскільки даний пункт договору суперечить ч.1 ст.950 ЦК України, відповідно до якої за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Попри це, позивачем  ОСОБА_3  не було доведено факту завдання шкоди в розумінні ст.ст. 22, 1166 ЦК України та безпосередньої вини відповідача. Станом на 06 квітня 2018 року – 10 квітня 2018 року автомобіль перебував у робочому стані, оскільки ним здійснювалися перевезення. Крім того, внаслідок ДТП автомобіль пошкоджень не отримав. Факт проведеного позивачем ремонту коробки перемикання передач вказаного автомобіля не підтверджує вину ОСОБА_4 у цьому та причинно-наслідковий зв’язок експлуатації автомобіля з поломкою коробки перемикання передач та завдання збитків. 
Представник апелянта  ОСОБА_3 – ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав, наведених в апеляційній скарзі.
Представник відповідача ОСОБА_4 – ОСОБА_2 , заперечуючи проти апеляційної скарги, зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні. 
Позивач  ОСОБА_3 та відповідач  ОСОБА_4 , повідомлені належним чином про дату, час і місце слухання справи, у судове засідання не з`явилися.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Мотивувальна частина
Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного перегляду.
Згідно з частинами першою, другою та п’ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з’ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлені фактичні обставини справи 
Встановлено, що 02 січня 2018 року між позивачем ОСОБА_3 та ОСОБА_4   був укладений договір зберігання автотранспортного засобу, відповідно до умов якого ОСОБА_4 прийняв на відповідальне зберігання транспортний засіб: автомобіль Renault Premium 420.18, державний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску.
Факт прийняття транспортного засобу на відповідальне зберігання підтверджується актом приймання - передачі від 02.01.2018 року.
Позивач дозволив  ОСОБА_4 експлуатувати транспортний засіб для власної потреби, йому були передані відповідні документи на автомобіль, що не заперечується сторонами.
Згідно з актом виконаних робіт №28 від 12.04.2018 року ФОП ОСОБА_5 проводилися роботи щодо ремонту коробки перемикання передач автомобіля Renault Premium 420.18, державний номер НОМЕР_1 .
Розмір витрат, пов`язаних з проведенням ремонту коробки перемикання передач зазначеного автомобіля становить 49577грн., сума комісії за сплату коштів через банк - 495,77 грн.
Вказані обставини підтверджуються договором №06/04/2018 на технічне обслуговування, ремонт автомобілів, їх вузлів та агрегатів від 06.04.2018 та актом виконаних робіт №28 від 12.04.2018, рахунком на оплату №17 від 06.04.2018, квитанцією про сплату коштів від 19.11.2018 (код квитанції 1418-4518-6351-5285).
  
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.
Договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу (частина перша статті 937 ЦК України).
Частиною другою статті 949 ЦК України передбачено, що річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей. 
Відповідно до ч.1 ст.950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.
Згідно з ч.1 ст. 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивачем ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що факт ремонту коробки перемикання передач вказаного транспортного засобу перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з порушенням відповідачем ОСОБА_4 правил зберігання автомобіля.
Представник позивача в судовому засіданні зазначив про те, що відповідач ОСОБА_4 , керуючи автомобілем Renault Premium, вчинив дорожньо – транспортну пригоду, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду закріплені в статті 1166 ЦК України.
Відповідно до частини 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.
Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. 1166 ЦК України доказуванню підлягає факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 червня 2019 року у справі № 154/2094/16-ц.
Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 04 травня 2018 року ОСОБА_4 притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП за те, що він, керуючи вантажним тягачем Renault Premium 420.18, державний номер НОМЕР_1 та напівпречіпом бортовим «Fruehauf», державний номер НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки та скоїв наїзд на дорожній знак 1.4.1. Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження.
Однак, в порушення ст. 81 ЦПК України  позивач не надав доказів того, що ремонт коробки перемикання передач вказаного транспортного засобу перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з пошкодженнями, отриманими внаслідок дорожньо – транспортної пригоди. 
Клопотання про проведення експертизи для з`ясування причини поломки коробки перемикання передач позивач ОСОБА_3 та його представник не заявляли.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що факт ремонту коробки перемикання передач автомобіля Renault Premium 420.18, державний номер НОМЕР_1 , позивачем ОСОБА_3 не свідчить про доведеність протиправної поведінки (діяння) та вини відповідача, а також про наявність причинно-наслідкового зв`язку між неналежним зберіганням чи порушенням правил експлуатації ОСОБА_4 вказаного транспортного засобу та проведеним ремонтом транспортного засобу. 
Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують.

Висновки суду апеляційної інстанції 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення суду з додержанням норм матеріального та процесуального  права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Судові витрати
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України, 

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 24 грудня 2020 року.

Судді Т.В. Спірідонова

Л.М. Грох

А.М. Костенко