Справа № 138/581/20
Провадження № 22-ц/801/1910/2020
Категорія: 96
Головуючий у суді 1-ї інстанції Київська Т. Б.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року	Справа № 138/581/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Ковальчука О.В., Якименко М.М., секретар Кирилюк Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18 серпня 2020 року, ухвалене суддею Київською Т.Б., повне рішення складено 20 серпня 2020 року, в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Міністерство оборони України, про встановлення факту, що має юридичне значення,
встановив:
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою, в якій просив встановити юридичний факт, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є членами сім`ї в розумінні статті 3 Сімейного кодексу України.
Заява мотивована тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його брат - ОСОБА_2 . Зазначає, що є єдиним спадкоємцем померлого ОСОБА_2 . З витягу з протоколу № 339 від 25.07.2019 засідання 12 регіональної ВЛК по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців встановлено, що захворювання ОСОБА_2 , яке призвело до смерті, пов`язане із захистом Батьківщини. 
Заявник звернувся до Міністерства оборони України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги за фактом смерті ОСОБА_2 відповідно до положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», однак, йому було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги з підстав неможливості віднесення заявника до жодної із категорій осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, так як ОСОБА_1 одружений, має власну сім`ю, а тому, на думку Міністерства оборони України, не є ні членом сім`ї померлого, ні утриманцем. 
До служби у Збройних Силах України  ОСОБА_2  проживав спільно із матір`ю, яка померла у 2017 році, вели разом з нею спільне господарство, мали спільний побут та у рівних частках здійснювали утримування домогосподарства.  З часу реєстрації за місцем знаходження військової частини ОСОБА_3 в усі відпустки прибував та проживав у брата ОСОБА_1 , де доглядав племінника. Крім того, він неодноразово пересилав кошти на картковий рахунок дружини заявника ОСОБА_4 з метою надання фінансової підтримки. Фактично єдиною рідною людиною з часу смерті матері для ОСОБА_2 був його брат, з яким він підтримував сімейні відносини.
Враховуючи викладене, заявник звернувся до суду з даною заявою для можливості оформлення одноразової грошової вимоги.
Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18 серпня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким його заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити у повному обсязі.
Скарга мотивована тим, що судом не взято до уваги, що померлий ОСОБА_2 об`єктивно фізично не міг постійно проживати із заявником, оскільки проходив службу в м. Мирогороді у військовій частині, був там зареєстрований та проживав під час проходження служби; заявнику виплачено компенсацію вартості за неотримане речове майно ОСОБА_2 ; ОСОБА_2 відмовився від отримання спадщини після смерті матері на його користь і така відмова була зумовлена тісними сімейними відносинами між братами; судом не взято до уваги покази свідків з приводу того, що брати постійно спілкувалися та їх бачили разом, що ОСОБА_2 купував подарунки племіннику, брав учать у його вихованні, що свідчить про існування між братами взаємних обов`язків по веденню домашніх справ, а також що брати спільними силами та коштами вели спільне господарство; помилковим є висновок суду, що заявник підтвердив факт позичання коштів між братами; судом безпідставно взято до уваги декларації за 2016, 2017 рік, оскільки вони є неналежними доказами, а також необґрунтовано взято до уваги довідку від 25.01.2016 з приводу місця проживання та реєстрації ОСОБА_2 , оскільки викладена в ній інформації є застарілою.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві Міністерство оборони України зазначає про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були рідними братами, що слідує з рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 19.12.2019. Вказаним рішенням встановлено факт, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , був рідним братом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання. З вказаного рішення також слідує, що батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . 
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 14.06.2019 (а.с.54). 
Відповідно до Витягу з протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців, захворювання колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 , 1972 року народження, яке призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , - так, пов`язане із захистом Батьківщини (а.с.59).
З Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.11.2019 №150 слідує, що ОСОБА_1 за результатами розгляду поданих ним документів відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що він одружений, має власну сім`ю (дружину та дитину), проживав окремо від брата, а тому він не може бути віднесеним до кола осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги (а.с.63).
Предметом розгляду у цій справі є визнання заявника членом сім`ї брата – військовослужбовця.
Встановлення вказаного факту має юридичне значення для заявника, оскільки слугує підставою для отримання ним одноразової грошової допомоги в разі смерті військовослужбовця – брата.
У судовому порядку можуть бути встановлені (крім визначених ч. 1 ст. 315 ЦПК України) інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
У ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.  Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України.
Зі змісту ст. 3 СК України слідує, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
З аналізу зазначених норм вбачається, що законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї, а ознаками, за наявності яких можна стверджувати, що особи належать до однієї сім`ї є спільність їх проживання, пов`язаність спільним побутом та наявність у них по відношенню один до одного взаємних прав та обов`язків. При чому підставою для утворення сім`ї може бути, зокрема, кровне споріднення.
Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції прийшов до висновку, що  ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами факт спільного проживання з ОСОБА_2 , ведення з ним спільного господарства, спільних витрат тощо, що в свою чергу є обов`язковими ознаками для визнання осіб членами однієї сім`ї ( не лише наявність кровного споріднення), і такий висновок є правильним, так як є обґрунтованим.
Із пояснень ОСОБА_7 встановлено, що до 2013 року (до одруження) він проживав разом із матір`ю – ОСОБА_6 та братом ОСОБА_2 в с.Немія Могилів-Подільського району Вінницької області.
Після одруження в 2013 році він почав проживати разом з дружиною ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 , тобто окремо від матері та брата, які проживали та були зареєстровані в с. Немія.
З 13.02.2016 ОСОБА_2 проходив військову службу в Збройних Силах України за контрактом, що підтверджується також послужним списком.
ІНФОРМАЦІЯ_5 померла мати ОСОБА_1 та ОСОБА_8 – ОСОБА_6 .
З 17.01.2018 місце проживання ОСОБА_2 зареєстроване у військовій частині НОМЕР_2 в м. Миргороді Полтавської області, що слідує із довідки військової частини НОМЕР_2 (а.с.151). 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 . На час смерті ОСОБА_2 був зареєстрований у військовій частині.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що в судовому засіданні показами свідків було підтверджено ряд фактів, а саме, що брати постійно спілкувалися та їх бачили разом, зокрема, під час свят, що між братами існували взаємні обов`язки по веденню домашніх справ, оскільки ОСОБА_2 купував подарунки племіннику, брав участі у його вихованні, а також що брати спільними силами та коштами вели господарство, зокрема, проводили будівельні роботи у будинку матері.
Разом з тим, постійне спілкування ОСОБА_2 з ОСОБА_1 та їх спільна участь у святкуваннях свідчить про дружні родинні відносини, які склалися між братами.
Та обставина, що ОСОБА_2 купував подарунки племіннику, брав участь у його вихованні, зокрема, водив в садочок, залишався з ним вдома та здійснював за ним догляд, водив на прогулянки тощо, не стверджує про існування між братами обов`язків по веденню домашніх справ, оскільки такі обставини мали періодичний характер, а свідчить лише про відносини, які склалися між дядьком та племінником. Виховання та розвиток дитини є обов`язком її батьків, а не інших осіб.
Зазначаючи про те, що брати спільними силами та коштами вели господарство, а саме проводили будівельні роботи у будинку, який після смерті матері успадкував ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 , апелянт не вказує період, протягом якого вони проводили в ньому такі роботи. Цей факт, на думку суду, мав би значення при вирішенні питання ведення спільного господарства у випадку проведення ремонтних робіт у будинку, який належав би двом братам чи одному з них (за умови спільного проживання в ньому та спільному утриманні будинку), чого не було доведено заявником.
ОСОБА_1 зазначає про спільне здійснення ремонтних робіт, однак, не вказує, чи брав участь ОСОБА_2 у витратах на утримання будинку, зокрема, чи сплачував житлово-комунальні послуги.
При цьому, колегія суддів зважає на те, що ОСОБА_1 у будинку матері не проживав, а проживав по АДРЕСА_1 , і він не підтвердив наявність взаємних прав та обов`язків між братами щодо утримання та ремонту будинку по місцю фактичного проживання заявника.
Колегія суддів вважає, що пояснення лише допитаних в судовому засіданні свідків не можуть служити доказом факту проживання заявника однією сім`єю зі своїм рідним братом, оскільки вони тільки підтвердили, що позивач у вільний від військової служби час, навідувався до брата, допомагав йому по господарству, що, на думку апеляційного суду не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю.
Також в апеляційній скарзі апелянт посилається на помилковість висновку суду першої інстанції щодо позичання коштів між братами, і вказує, що вони з братом обмінювалися між собою коштами. При цьому,  ОСОБА_1  не зазначає про наявність у них з братом спільних фінансових заощаджень чи зобов`язань  та спільних витрат.
Відмова ОСОБА_2 від прийняття спадщини після смерті матері на користь брата, яка на думку ОСОБА_1 була зумовлена тісними сімейними відносинами між братами, є правом спадкоємця і може стверджувати лише про позитивні (добрі) відносини, які склалися між братами.
Та обставина, що ОСОБА_2 у вільний від проходження служби час приїжджав до ОСОБА_1 та спільно з ним проживав, вів господарство не підтверджує факт проживання братів однією сім`єю і не свідчить про наявність між ними усталених спільних відносин.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 конкретизує період, протягом якого між братами існували сімейні відносини – з 27.12.2017 до дати смерті ОСОБА_2 .
Однак, наявні у матеріалах справи докази та покази свідків не доводять факт спільного проживання, ведення спільного господарства, здійснення спільних витрат, тощо заявника з ОСОБА_2 в період з 2013 року (початок окремого проживання ОСОБА_1 ) до 17.01.2018 (реєстрація ОСОБА_2 у військовій частині), і до дня його смерті.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також звертає увагу суду на те, що за його заявою йому було виплачено компенсацію вартості за неотримане речове майно ОСОБА_2 , при цьому, в наказі про виплату коштів зазначено, що він є єдиним членом сім`ї свого брата. На підтвердження вказаних обставин ОСОБА_1 до апеляційної скарги додав заяву на виплату грошової компенсації за неотримане речове майно в період проходження військової служби від 10.02.2020, витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 16.04.2020 №44 та виписку по картковому рахунку.
Враховуючи, що апеляційний суд перевіряє законність рішення суду першої інстанції на момент його ухвалення судом, беручи до уваги, що ця обставина не повідомлялась суду першої інстанції, а документи, які підтверджують її, судом не досліджувалися, і ОСОБА_1  не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, колегія суддів не бере до уваги ці обставини та не досліджує мотиви апеляційної скарги в цій частині.
Беручи до уваги вищезазначене, колегія суддів вважає, що зазначені ОСОБА_1 на підтвердження своєї заяви доводи (щодо проживання ОСОБА_2 на час відряджень із заявником, допомоги у веденні домашнього господарства, зокрема виховування племінника, купування продуктів харчування, прибирання у житлі, здійснення спільно ремонтних робіт у будинку, що залишився після матері) не є тими критеріями, за наявності яких особи складають сім`ю та не засвідчують реальність сімейних відносин.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
На думку колегії суддів, мотивація апеляційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками суду, яка ніяким чином не спростовує їх правильність.
Отже, суд першої інстанції виходячи з обставин, встановлених при розгляді заяви про встановлення факту, і на підставі доказів, наданих заявником на підтвердження вимог, яким була надана оцінка згідно з вимогами процесуального закону, зробив правильні висновки про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення судом першої інстанції постановлено з додержанням вимог закону, тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, 
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 листопада 2020 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко