ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

30 грудня 2020 року                
м. Чернівці
справа № 718/262/20
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Одинака О. О. 
суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.
секретар Чубрей І.І.

позивач  ОСОБА_1 

відповідачі: Приватне акціонерне товариство «Кіцманське автотранспортне підприємство №17739», Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка»

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 жовтня 2020 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Масюк Л.О.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.
Позивачка просила стягнути з відповідачів солідарно на її користь матеріальну шкоду в сумі 11 786 гривень 8 копійок та моральну шкоду в сумі 184 606 гривень 73 копійки.
Посилалася на те, що 7 липня 2018 року біля 16 години водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Fiat-Skudo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі М-19 сполученням Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече, не врахувавши дорожньої обстановки, ширини проїзної частини дороги та неправильно застосувавши прийоми керування автомобілем, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем-мікроавтобусом марки «Mersedes-Benz 709D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному напрямку. В цей час позивачка перебувала в салоні автомобіля-мікроавтобуса «Mersedes-Benz-709D» під керуванням водія ОСОБА_4 в якості пасажира рейсового автобуса.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди їй було заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які призвели до тривалого розладу здоров`я, що потребує інтенсивного лікування та чималих грошових витрат.
Внаслідок отриманої травми під час дорожньо-транспортної пригоди вона втратила можливість жити повноцінним життям, відчувати себе потрібною суспільству. В її емоційному стані та індивідуально-психологічних проявах стались зміни, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню як особистості.
Мікроавтобус «Mersedes-Benz 709D», державний номерний знак НОМЕР_2 , належить на праві власності Приватному акціонерному товариству «Кіцманське автотранспортне підприємство № 17739» (далі – ПАТ «Кіцманське автотранспортне підприємство № 17739»), яке здійснює ліцензійну діяльність щодо перевезення пасажирів.
Цивільно-правова відповідальність водія мікроавтобуса «Мегsedes-Веnz 709В», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , який на законних підставах здійснював експлуатацію даного транспортного засобу, була застрахована ПАТ «НАСК «Оранта», а цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 , який керував в момент ДТП автомобілем марки «Fiat-Skudo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована ПАТ «СК «УНІКА».
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 жовтня 2020 рокув позові відмовлено.
Суд прийшов до висновку про безпідставність та необґрунтованість вимог ОСОБА_1 про солідарну відповідальність відповідачів ПАТ «Кіцманське АТП №17739», ПАТ «НАСК «Оранта» та ПАТ «СК «Уніка» щодо відшкодування на її користь матеріальної та моральної шкоди.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначав, що судом першої інстанції не враховано положення частини 2 статті 1188 ЦК України про те, що шкода завдана позивачці відшкодовується особами, які спільно завдали шкоди незалежно від їх вини.
Мікроавтобус «Mersedes-Benz-709D» не був застрахований ПАТ «Кіцманське АТП №17739», а тому саме його власник несе відповідальність за заподіяну шкоду позивачці.
Позивачка перебувала з відповідачем ПАТ «Кіцманське АТП №17739» у договірних відносинах, а тому до правовідносин застосовуються положення статті 1196 ЦК України.
Позивачем доведено належними та допустимими доказами матеріальну шкоду в сумі 42 651 гривня 55 копійок та моральну шкоду в сумі 186 150 гривень.
ПАТ «СК «Уніка» фактично визнала позовні вимоги, оскільки частково сплатила позивачці грошові кошти в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
ПАТ «Кіцманське АТП №17739» подало відзив на апеляційну скаргу.
Представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Посилається на те, що аргументи апеляційної скарги є безпідставними.
Відповідач ПАТ «Кіцманське АТП №17739» є неналежним відповідачем у даних правовідносинах, оскільки винуватцем у дорожньо-транспортній пригоді є водій автомобіля марки «Fiat-Skudo» ОСОБА_3 , а в діях водія мікроавтобуса «Мегsedes-Веnz 709В», який перебуває у трудових відносинах з відповідачем, немає порушень Правил дорожнього руху України.
На день розгляду справи в суді першої інстанції між ОСОБА_1 , ПАТ «НАСК «Оранта» та ПАТ «СК «Уніка» досудове врегулювання не здійснено, а тому на даний час відсутній спір.
Дорожньо-транспортна пригода сталася по вині ОСОБА_3 , а його дії по відношенню до водія ОСОБА_4  є обставинами непереборної сили, що виключає відповідальність на підставі статті 1188 ЦК України. 
Для визначення розумного та справедливого розміру моральної шкоди, завданої потерпілій ОСОБА_1 необхідно було провести психолого-психіатричну експертизу, оскільки розмір моральної шкоди в сумі 186 150 гривень є не обґрунтований.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій 
Постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Чернівецькій області від 27 грудня 2018 року встановлено, що 7 липня 2018 року біля 16 години водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Fiat-Skudo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі М-19 сполученням Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече в адміністративних територіальних межах села Суховерхів Кіцманського району Чернівецької області зі сторони міста Заставна в напрямку міста Кіцмань на швидкості більше 121 км/год, що перевищує дозволену швидкість 90 км/год поза межа населеного пункту. Проїжджаючи 468км+593 м. вказаної автодороги водій ОСОБА_3 , не врахувавши дорожньої обстановки, ширини проїзної частини дороги та неправильно застосувавши прийоми керування автомобілем, виїхав на зустрічну смугу руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, допустив зіткнення з автомобілем-мікроавтобусом марки «Mersedes-Benz 709D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному напрямку зі швидкістю 63 км/год в межах займаної смуги руху. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого подвійного перелому лівої великогомілкової кістки зі зміщенням, закритого перелому верхньої третини малогомілкової кістки зі зміщенням, кістки зі зміщенням та закритих переломів 1-10-го ребр справа, які у відповідності до висновку СМЕ №1002 від 23 листопада 2018 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що призвели до тривалого розладу здоров`я. Зібраними у кримінальному провадженні доказами повністю доведена вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України.
Вказаною постановою закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018260000000285 від 7 липня 2018 року, за відсутністю ознак кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 КК України у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 (а.с.28-29 т.1).
Відповідно до висновку експерта № 1002 мд від 23 листопада 2018 року ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні у відділенні реанімації та травматології КУ «Кіцманська ЦРЛ» з 7 липня по 25 липня 2018 року. У ОСОБА_1 виявлено такі тілесні ушкодження: підшкірні крововиливи в ділянці середньої і верхньої третини гомілки; закритий подвійний перелом лівої великогомілкової кістки зі зміщенням; закритий перелом верхньої третини малогомілкової кістки зі зміщенням; закриті переломи 1-10 ребер. Вказані тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень середньої ступеня тяжкості (а.с.26-27 т.1).
Мікроавтобус «Mersedes-Benz 709D», реєстраційний номерний НОМЕР_2 , належить на праві власності ПАТ «Кіцманське АТП №17739», що підтверджується тимчасовим реєстраційним талоном серії НОМЕР_3 від 26 жовтня 2017 року (а.с.48 т.1).
Згідно наказу №67 «Про прийняття на роботу ОСОБА_4 » встановлено, що ОСОБА_4 прийнято на роботу з 30 червня 2016 року водієм транспортних засобів в ПАТ «Кіцманське АТП-17739» (а.с.50 т.1).
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Fiat-Skudo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 була застрахована в ПАТ СК «Уніка» на період з 13 грудня 2017 року по 12 грудня 2018 року згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/1395616 (а.с.61 т.1).
11 лютого 2020 року ОСОБА_1 зверталася до ПАТ «НАСК «Оранта», ПАТ СК «Уніка життя» з заявою про виплату грошової компенсації в сумі 222 312 гривень, яка складається з матеріальної шкоди в сумі 36 162 гривні та моральної шкоди в сумі 186 150 гривень (а.с.62-64 т.1).
11 березня 2020 року ОСОБА_1 зверталася до ПАТ СК «Уніка» з заявою про виплату грошової компенсації завданої шкоди на загальну суму 228 801 гривень, яка складається з матеріальної шкоди в сумі 42 641 гривня та моральної шкоди в сумі 186 150 гривень (а.с.141-142 т .1).
Згідно платіжних доручень №145823 та №145822 від 7 квітня 2020 року ПАТ «СК «Уніка» здійснила виплату коштів страхового відшкодування ОСОБА_1 у сумі 1242 гривень 33 копійки моральної шкоди та 30 865 гривень 47 копійок матеріальної шкоди (а.с.211-212 т.1).
Згідно листа ПАТ «НАСК «Оранта» вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «Mersedes-Benz 709D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в даній страховій компанії застрахований не був, а копія полісу № АМ/5735388 від 6 червня 2018 року є фіктивною (а.с.217 т.1).
Згідно інформації з сайту https://policy-web.mtsbu.ua договір страхування оформлений в вигляді полісу №АМ/5735388 був укладений з метою страхування автомобіля Citroen Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_4 , а не автомобіля «Mersedes-Benz 709D», реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.5 т.2). Інформація, яка вказана в копії полісу, який міститься в матеріалах справи, не відповідає дійсності (а.с.53 т.1).
5 травня 2017 року ПАТ СК «Інтер-поліс» та ПАТ «Кіцманське АТП-17739» уклали договір доручення про обов`язкове особисте страхування пасажирів від нещасних випадків та автомобільному транспорті.
З платіжного доручення №113 від 7 серпня 2018 року вбачається, що ПАТ «Кіцманське АТП-17739» сплатило ПАТ СК «Інтер-поліс» 1000 гривень згідно умов договору доручення про обов`язкове особисте страхування пасажирів від нещасних випадків на автомобільному транспорті за липень 2018 року.
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Так, відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.
Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Згідно статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Частиною 1 статті 988 ЦК України встановлено, що страховик зобов`язаний: ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування; протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
За змістом положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частини першої та другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Частиною 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.
Згідно частини 1 статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Щодо вимог про стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди з ПАТ СК «Уніка»
Законом України «Про страхування» у пункті 6 статті 7 передбачено такий вид обов`язкового страхування як особисте страхування від нещасних випадків на транспорті. Указаним законом також визначено одним з видів добровільного страхування - страхування від нещасних випадків.
В свою чергу порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами перевізника визначено в Правилах надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176 (далі - Правила). Ці правила є обов`язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг, автомобільними перевізниками, автомобільними само зайнятими перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами.
Пунктами 48 та 145 зазначених Правил визначено, що під час здійснення регулярних перевезень пасажирський автомобільний перевізник забезпечує в установленому законодавством порядку страхування пасажирів, зобов`язаний здійснювати перевезення пасажирів з квитками і пасажирів, які згідно із законодавством надано пільги щодо плати за проїзд, забезпечувати попередній та поточний продаж квитків, а також здійснювати обов`язкове особисте страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті.
Обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 року № 959 «Про затвердження Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті» із змінами і доповненнями. Обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті поширюється на пасажирів залізничного, морського, внутрішнього водного, автомобільного і електротранспорту, крім внутрішнього міського, під час поїздки або перебування на вокзалі, в порту, на станції, пристані.
Застрахованими вважаються пасажири з моменту оголошення посадки в морське або річкове судно, поїзд, автобус або інший транспортний засіб до моменту завершення поїздки. Страховими випадками є, зокрема, тимчасова втрата застрахованою особою працездатності внаслідок нещасного випадку на транспорті.
Тобто, відповідно до вимог законодавства саме на перевізника покладений обов`язок забезпечувати та здійснювати страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті.
Положення наведених нормативних актів дають підстави для висновку, що застраховані пасажири (з квитками чи без них) можуть претендувати на відшкодування у страховій компанії, і виплата страхового відшкодування має здійснюватися відповідно до Закону України «Про страхування», а не Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у статі 32 якого чітко визначено, що відповідно до цього закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну життю та здоров`ю пасажирів, які знаходилися у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та які є застрахованими відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України «Про страхування».
З матеріалів справи вбачається, що 5 травня 2017 року ПАТ СК «Інтер-поліс» та ПАТ «Кіцманське АТП-17739» уклали договір доручення про обов`язкове особисте страхування пасажирів від нещасних випадків на автомобільному транспорті.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 була завдана шкода, як пасажиру, який знаходився у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та який є застрахованим відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України «Про страхування».
Отже, у ПАТ СК «Уніка» не виник обов`язок щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_1 .
Такий висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, який викладений в постанові від 14 листопада 2018 року у справі №640/20642/15-ц.
Щодо вимог про стягнення матеріальної шкоди з ПАТ «Кіцманське АТП №17739»
Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову до ПАТ «Кіцманське АТП №17739» в частині стягнення матеріальної шкоди.
Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Згідно пункту 6 Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 року, N 959 розмір страхової суми для кожного застрахованого становить 6000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно пункту 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.
Отже, ліміт страхової суми за договором доручення про обов`язкове особисте страхування пасажирів від нещасних випадків на автомобільному транспорті становить 102 000 гривень.
З матеріалів справи вбачається, що позивачка зверталася до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 42 651 гривня 55 копійок, тобто в межах суми страхового відшкодування. Також в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування.
За таких обставин боржником за вимогами позивача про стягнення матеріальної шкоди є страховик ПАТ СК «Інтер-поліс», а не власник транспортного засобу «Mersedes-Benz 709D», реєстраційний номер  НОМЕР_2 , ПАТ «Кіцманське АТП №17739». Однак вимог до ПАТ СК «Інтер-поліс» позивачкою не було заявлено.
Щодо вимог про стягнення моральної шкоди з ПАТ «Кіцманське АТП №17739»
Апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення з ПАТ «Кіцманське АТП №17739» моральної шкоди.
Моральна шкода, яка завдана ОСОБА_1 , підлягає відшкодуванню ПАТ «Кіцманське АТП №17739», оскільки завдана її працівником ОСОБА_4 , який керував транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків на підставі трудового договору з ПАТ «Кіцманське АТП №17739», та на відповідній правовій підставі володів транспортним засобом.
Апеляційний суд також враховує, що положення Закону України «Про страхування» та умови договору доручення про обов`язкове особисте страхування пасажирів від нещасних випадків на автомобільному транспорті від 5 травня 2017 року не містять обов`язку страховика відшкодовувати моральну шкоду.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Визначаючи розмір завданої моральної шкоди, апеляційний суд враховує обсяг страждань, яких зазнала позивачка, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, шкоди, яка була завдана здоров`ю позивачці внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, тривалість перебування у відділенні реанімації та травматології КУ «Кіцманська ЦРЛ», середній ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, тривалий період, необхідний для відновлення здоров`я позивачки та відсутність повного відновлення її здоров`я станом на день розгляду даної справи.
Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості апеляційний суд вважає, що моральну шкоду завдану позивачці слід визначити в розмірі 40 000 гривень.
Суд апеляційної інстанції не бере до уваги ту обставину, що ПАТ СК «Уніка» було виплачено 1242 гривні 33 копійки в рахунок відшкодування моральної шкоди, оскільки у вказаного відповідача відсутній обов`язок щодо сплати страхового відшкодування.
Помилковим є аргумент ПАТ «Кіцманське АТП №17739» про відсутність підстав для стягнення з товариства шкоди, враховуючи ту обставину, що вина водія ОСОБА_4 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди відсутня.
Як вже зазначено вище, під час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 , керував транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків на підставі трудового договору з ПАТ «Кіцманське АТП №17739», та на відповідній правовій підставі володів транспортним засобом.
Тлумачення частини 1 статті 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.
Такий висновок узгоджується з правовим висновком, який Велика Палата Верховного Суду виклала в постанові від 5 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц.
У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України).
У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України.
Відповідно до положень частини другої статті 1188 ЦК України іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) шкода відшкодовується власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, які спільно завдали шкоду, незалежно від їх вини.
Тобто, за змістом цієї норми, обов`язок по відшкодуванню шкоди в такому випадку покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них, якщо не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).
З огляду на вказане, обов`язок відшкодувати шкоду завдану позивачці, внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки виник у ПАТ «Кіцманське АТП №17739» незалежно від вини водія ОСОБА_4 .
Такий висновок узгоджується з правовим висновком, який Верховний Суд виклав у постанові від 10 січня 2019 року у справі №274/4882/17-ц.
Щодо вимог про стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди з ПАТ «НАСК «Оранта»
Як встановлено вище, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Mersedes-Benz 709D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», а тому підстави для покладення обов`язку відшкодувати матеріальну та моральну шкоду на ПАТ «НАСК «Оранта» відсутні.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що судом першої інстанції помилково встановлена та обставина, що договір страхування, яким застрахована відповідальність ПАТ «Кіцманське автотранспортне підприємство №17739», як власника транспортного засобу «Mersedes-Benz 709D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , був укладений, але станом на 10 серпня 2018 року не діяв.
Як встановлено вище судом апеляційної інстанції договір страхування, оформлений у вигляді полісу №АМ/5735388 був укладений з метою страхування автомобіля Citroen Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_4 , а не автомобіля «Mersedes-Benz 709D», реєстраційний номер НОМЕР_2 . В матеріалах справи відсутні докази про те, що станом на 7 липня 2018 року діяв договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо транспортного засобу «Mersedes-Benz 709D», реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід в частині відмови в позові ОСОБА_1 до ПАТ «Кіцманське автотранспортне підприємство №17739» про стягнення моральної шкоди скасувати. Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Кіцманське автотранспортне підприємство №17739» про стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково. Стягнути з ПАТ «Кіцманське автотранспортне підприємство №17739» на користь ОСОБА_1 40 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. 
Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 жовтня 2020 року в частині відмови в позові ОСОБА_1 до ПАТ «СК «Уніка», ПАТ «НАСК «Оранта» про стягнення матеріальної та моральної шкоди та в частині відмови в позові ОСОБА_1 до ПАТ «Кіцманське автотранспортне підприємство №17739» про стягнення матеріальної шкоди слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В решті рішення слід залишити без змін.
Щодо судових витрат
Так, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Тлумачення наведеної норми права дає підстави для висновку, що можливість подання сторонами доказів в підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.
Тобто докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі саме в суд першої інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, відповідно подаються до закінчення судових дебатів під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення апеляцією за умови, що до закінчення судових дебатів у суді апеляційної інстанції сторона зробила про це відповідну заяву. Повторне подання доказів в суді апеляційної (касаційної) інстанції в підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції, процесуальний закон не вимагає.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Таку правову позицію Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 3 червня 2020 року у справі №211/1674/19.
Згідно договору про надання правової допомоги від 23 листопада 2019 року ОСОБА_1 правничу допомогу надавав адвокат Черкез І.М. (а.с.65-67 т.1).
Відповідно до акту приймання виконаних робіт про надання правової допомоги від 17 лютого 2020 року адвокат Черкез І.М. надав ОСОБА_1 професійну правничу допомогу, яка полягала у роз`ясненні законодавства, вивченні судової практики, витребуванні необхідних матеріалів, документів, правовому аналізі, технічній підготовці до складення позовної заяви, складення позовної заяви та інших документів. У вказаному акті міститься розрахунок витрат позивачки на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги (а.с.52 т.2).
Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №1 від 10 лютого 2020 року ОСОБА_1 сплатила адвокату Черкезу І.М. 15 765 гривень в рахунок оплати послуг з надання професійної правничої допомоги (а.с.219 т.1).
З мотивувальної частини судового рішення вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову до ПАТ «Кіцманське АТП №17739» на суму 40 000 гривень, що становить 20,37 процента від ціни позову (196 392 гривень 81 копійка).
Отже, з ПАТ «Кіцманське АТП №17739» на користь  ОСОБА_1  слід стягнути 3211 гривень 33 копійки в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги (15765/100х20,37= 3211,33).
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382  ЦПК України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 жовтня 2020 року в частині відмови в позові ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Кіцманське автотранспортне підприємство №17739» про стягнення моральної шкоди скасувати.
Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Кіцманське автотранспортне підприємство №17739» про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Кіцманське автотранспортне підприємство №17739» на користь ОСОБА_1 40 000 (сорок тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. 
Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 жовтня 2020 року в частині відмови в позові ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», Публічного акціонерного товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення матеріальної та моральної шкоди та в частині відмови в позові ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Кіцманське автотранспортне підприємство №17739» про стягнення матеріальної шкоди змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В решті рішення залишити без змін.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Кіцманське автотранспортне підприємство №17739» на користь ОСОБА_1 3211 (три тисячі двісті одинадцять) гривень 33 копійки в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 31 грудня 2020 року.
Головуючий                                                         О.О. Одинак 

Судді                                                                  М.І. Кулянда 

                                               Н.Ю. Половінкіна