ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 грудня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/118/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
         за участю секретаря судового засідання Волкової К.В.  
  розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області 
       на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року (суддя Семененко М.О., повне судове рішення складено 20.07.2020) у справі №280/118/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-М» до Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-

                                                     ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Авто-М» звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області №173021 від 26.11.2019 про застосування адміінстративно-господарського штрафу у розмірі 34000грн.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що підставою для винесення оскаржуваної постанови стало встановлення під час зважування факту перевезення позивачем вантажу з перевищенням навантаження на здвоєну ось - 20,045 т, при нормативно допустимій масі – 16 т. З такими підставами для застосування штрафу позивач не погоджувався вказуючи на те, що визначення вагових параметрів транспортного засобу здійснено відповідачем з порушенням встановленої процедури. За позицією позивача відповідач, під час визначення маси здвоєної осі, протиправно сумував осьові навантаження на кожну з осей, оскільки при визначенні навантаження на здвоєні осі, такі дві осі, що утворюють здвоєну ось, повинні зважуватись разом. Також, під час проведення зважування посадовим особам Державної служби України з безпеки на транспорті було повідомлено про те, що вантаж (будівельні відходи) є сипучим та подільним і міг зміститись при будь-якому русі чи гальмуванні автомобіля, однак вказана обставина останніми не була взята до уваги. При цьому позивач звертав увагу, що на сьогодні відсутня офіційно затверджена методика зважування сипучого вантажу по осях. Крім того, позивач вказував на те, що з наданих йому документів взагалі неможливо встановити будь-яких характеристик чи навіть назву зважувального обладнання, яке було використано при проведенні габаритно-вагового контролю.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року позов задоволено.
Задовольняючи позов, суд виходив із того, що посадовими особами Укртрансбезпеки у спірних правовідносинах здійснено габаритно-ваговий контроль без дотримання вимог чинного законодавства, зокрема, не дотримано правила зважування здвоєної осі, не враховано особливості вантажу, що перевозився. Крім того, суду не було надано належних та 
допустимих доказів того, що габаритно-ваговий контроль транспортного засобу позивача здійснено у спеціально відведених та належно облаштованих для цього місцях, та здійснено на обладнанні, яке відповідає вимогам законодавства. 
Не погодившись з рішенням суду, заступник прокурора Запорізької області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Обгрунтовуючи підстави оскарження прокурором судового рішення, заступник прокурора Запорізької області посилається на те, що державний орган, до повноважень якого віднесено здійснення державного контролю за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства щодо габаритно-вагових стандартів транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування (у спірному випадку Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області), неналежним чином здійснював захист інтересів держави у суді, про що свідчить не надання суду у повному обсязі необхідних доказів, які у цього державного органу існували та які доводять факт правомірності притягнення позивача до майнової відповідальності. Що стосується оскаржуваного рішення суду, то скаржник фактично посилається на те, що таке рішення не можливо визнати законним та обгрунтованим, оскільки воно суперечить положенням нормативно-правових актів, якими визначено процедури визначення вагових параметрів транспортного засобу та способів їх фіксації.
На апеляційну скаргу позивачем подано відзив. У відзиві позивач зазначає про те, що у прокурора відсутні правові підстави для захисту інтересів держави, шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду. З цього приводу позивач вказує на те, що спеціально уповноваженим органом, у спірних відносинах, є Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області, яке і приймало участь у справі. Також позивач вказує на те, що подані прокурором докази, після розгляду справи судом першої інстанції, не можуть бути прийнятті судом апеляційної інстанції, оскільки відповідачем про наявність таких доказів суд повідомлено не було, як не було повідомлено і про причини їх не надання. Щодо суті спірних відносин, то позивач погоджується з вищенаведеними висновками суду першої інстанції, які і стали підставою для задоволення позову.
Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Щодо представництва прокурором інтересів держави у спірному випадку, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
   Відповідно до частин третьої – четвертої статті 53 КАС України   у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених   статтею 169 цього Кодексу.
Частиною першою   статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року№   1697-VII передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Відповідно до частини третьої   наведеної статті прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Частиною четвертою   статті 23 Закону № 1697-VII   передбачено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або у разі відсутності такого органу.
При цьому, нездійснення захисту виявляється у вольовій пасивній поведінці суб`єкта владних повноважень, за якої він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, проте, всупереч цим інтересам, за захистом до суду не звертається.
У свою чергу, здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій і рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка, водночас, є неналежною. Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав.
У спірному випадку, обґрунтовуючи необхідність захисту інтересів держави, прокурор зазначає те, що державний орган, до повноважень якого віднесено здійснення державного контролю за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства щодо габаритно-вагових стандартів транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування, неналежним чином здійснював представництво держави у суді. Зокрема, не обгрунтував свою позицію щодо правомірності притягнення позивача до відповідальності, шляхом подання відповідних доказів; не оскаржив в апеляційному порядку рішення суду, яке за позицією прокурора, очевидно не узгоджується з положеннями чинного законодавства.
Враховуючи наведені норми права, приймаючи до уваги мотиви, що слугували зверненню прокурором з апеляційною скаргою, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав, передбачених статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», для представництва прокурором інтересів держави у суді, оскільки спір у цій справі стосується інтересів держави, в частині її обов`язку по ремонту та утримання доріг загального користування державного значення, а спеціально уповноважений державний орган, до повноважень якого віднесено здійснення контролю за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства щодо габаритно-вагових стандартів транспортних засобів, неналежним чином здійснював захист держави у суді, про що свідчить як відсутність вчинення дій щодо оскарження рішення суду першої інстанції так і аргументи прокурора та надані ним докази, які, на його думку, свідчать про правомірність притягнення позивача до відповідальності.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що 10.10.2019 ТОВ “Авто-М” здійснювало перевезення будівельних відходів з м.Кам`янське (ПрАТ “ЮЖКОКС”) до м.Дніпро (полігон для відходів) транспортним засобом VOLVO FMX, державний номерний знак № НОМЕР_1 .
10.10.2019 на ділянці а/д МО4;185 км (пересувний пункт ГВК), відповідно до направлення на перевірку від 04.10.2019 №009164, проведено габаритно-ваговий контроль вказаного транспортного засобу.
10.10.2019 Управлінням Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області складено акт №0015850 (а.с.54) про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, в якому зафіксовано, що проведено перевірку автомобіля марки VOLVO FMX № НОМЕР_1 , який належить позивачу, водій ОСОБА_1 , найменування вантажу будівельні відходи, фактична маса 36,320 т (нормативно допустима 40 т), осьові навантаження 7,135/9,140/10,075/9,970 (при нормативно допустимих 16 т на здвоєну вісь).
Результати габаритно-вагового контролю відображені у талоні про зважування від 10.10.2019 та у довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 10.10.2019 (а.с.55, 58).
За результатами проведеної перевірки складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №173621 від 10.10.2019, в якому зафіксовані виявлені під час перевірки порушення, а саме: “надання послуг внутрішніх перевезень вантажів без оформлення документів, перелік яких визначено статтею 48 Закону України “Про автомобільний транспорт”, а саме не оформлено дозвіл, який надає право на рух автомобільними дорогами України з перевищенням вагових обмежень. Перевищення встановлених законодавством вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу, без відповідного дозволу.
26.11.2019 Управлінням Укртрансбезпеки у Запорізькій області стосовно суб`єкта господарювання ТОВ “Авто-М” винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від №173021. Вказаною постановою на підставі абз.16 ч.1 ст.60 Закону України “Про автомобільний транспорт” на позивача накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34    000,00 грн.
Правомірність та обгрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Так, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що  Укртрансбезпека та її територіальні органи наділені повноваженнями здійснювати державний контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства щодо габаритно-вагових стандартів транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.
З вказаними висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується та оскільки такі висновки не заперечуються сторонами, то судом апеляційної інстанції не наводиться їх правове підтвердження.
В той же час, вказуючи на неправомірність притягнення позивача до відповідальності, суд першої інстанції дійшов висновків про те, що посадовими особами Укртрансбезпеки у спірних правовідносинах здійснено габаритно-ваговий контроль без дотримання вимог чинного законодавства, зокрема, не дотримано правила зважування здвоєної осі, не враховано особливості вантажу, що перевозився. Крім того, суду не було надано належних та допустимих доказів того, що габаритно-ваговий контроль транспортного засобу позивача здійснено у спеціально відведених та належно облаштованих для цього місцях, та здійснено на обладнанні, яке відповідає вимогам законодавства. 
З приводу таких висновків суду першої інстанції слід зазначити те, що відповідно до ст.ст.4, 29 Закону України «Про дорожній рух», ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України. 
Такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів передбачено Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортними засобами та іншими самохідними машинами і механізмами, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879.
Відповідно до п.п. 4 п. 2 Порядку № 879, габаритно- ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
Згідно із п.3 цього ж Порядку габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
Місцем здійснення габаритно-вагового контролю є спеціально облаштоване місце розташування стаціонарних або пересувних пунктів габаритно-вагового контролю (п. п. 7 п. 2 Порядку № 879).
Відповідно до п. 11 Порядку № 879 місце та режим роботи пересувного пункту встановлюється Укртрансбезпекою за погодженням з уповноваженим підрозділом Національної поліції.
До повноважень та обов`язків Укртрансбезпеки віднесено визначення місць проведення габаритно-вагового контролю за погодженням з відповідним підрозділом МВС відповідно до вимог Порядку здійснення габаритно- вагового контролю; розроблення та погодження з відповідними підрозділами МВС, службами автомобільних доріг графіків роботи пунктів габаритно- вагового контролю в частині організації та проведення робіт зі зважування транспортних засобів (п. п. 1, 2 п. 4 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно- вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого спільним наказом Мінінфрастуктури та МВС України від 10.12.2013 № 1007/1207, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.02.2014 за № 215/24992).
Вимоги щодо облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування, затверджені наказом Мінінфрастуктури від 28.07.2016 № 255, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.08.2016 № 1171/29301 (далі - Вимоги № 255).
Відповідно до п.2 Вимог №225 пересувний пункт габаритно-вагового контролю влаштовується на автомобільних дорогах загального користування з урахуванням параметрів видимості для певної категорії дороги згідно з вимогами ДБН В.2.3-4:2015 "Автомобільні дороги. Частина I. Проектування. Частина II. Будівництво" у спеціально обладнаних для проведення габаритно-вагового контролю місцях або на майданчиках для відпочинку, стоянках та майданчиках для короткочасної зупинки автомобілів, обладнаних перехідно-швидкісними смугами.
Згідно із п.3 Вимог №225 пересувний пункт габаритно-вагового контролю повинен мати:
1) позначення відповідними тимчасовими дорожніми знаками;
2) рівну поверхню із поздовжнім та поперечним ухилом  менше або дорівнює  3 проміле;
3) тверде покриття (асфальтобетонне або цементобетонне) без деформацій дорожнього одягу;
4) ширину не менше ніж 7,0 м.
          У спірному випадку встановлено, що на підставі направлення на перевірку від 04.10.2019 № 009164 та узгодженого Управлінням патрульної поліції у Дніпропетровській області і Службою автомобільних доріг у Дніпропетровській області графіку роботи пересувних пунктів габаритно- вагового контролю в Дніпропетровській області на жовтень 2019, посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області 10.10.2019 на пересувному пункті габаритно-вагового контролю а/д М-04 Знам`янка - Луганськ - Ізварине км 185+125 (праворуч) проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезення вантажу транспортним засобом VOLVO, державний номер НОМЕР_1 , що належить позивачу.
У свою чергу, 01.03.2019 комісією у складі представників Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області, Управління дорожньо-транспортного господарства Департаменту житлово- комунального господарства та будівництва Дніпропетровської облдержадміністрації, Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області, Служби автомобільних доріг, координатора Дніпропетровського представництва Громадської ради при Державній службі України з безпеки на транспорті у Дніпропетровській області та голови профспілки автомобілістів і автоперевізників Дніпра, складено акт про відповідність вказаного пункту габаритно- вагового контролю Вимогам № 255.
У вказаному акті, зокрема, зазначено, що пункт габаритно-вагового контролю  знаходиться на ділянці автодороги М-04 Знам`янка-Луганськ-Ізварине (на м. Волгоград через мм. Дніпро, Донецьк) 185+125 км (праворуч). Загальна довжина майданчику складає 80 м, ширина- 7 м. Довжина смуги гальмування на під`їзді до майданчика 180 м, а смуги розгону на виїзді з майданчика - 230 м. Поперечний та повздовжний похил місця зважування 3%. Влаштовано автоматичне штучне освітлення для роботи в темну пору доби. Дислокація засобів технічного регулювання дорожнього руху відповідно до проектної документації.
Отже, вказаний пункт габаритно-вагового контролю відповідає положенням п.3 Вимог №255.
Відповідно до п.5 Вимог №255 пересувний пункт повинен бути укомплектований, зокрема, 
спеціалізованим транспортним засобом; комплектом пересувних автомобільних ваг для осьового зважування транспортних засобів у русі, до складу якого входять дві вагові платформи, ваговий індикатор у футлярі та чотири вирівнювальні доріжки.
У спірному випадку встановлено, що пересувний пункт на ділянці а/д М-04 Знам`янка-Луганськ-Ізварине 185+125 км (праворуч) був укомплектований автомобілем спеціального призначення - мобільний пункт контролю (VIN: Y8XLMZ2MPH0008132), приладом автоматичного зважування дорожніх транспортних засобів у русі 030T-AS2-PWIA № 17-415 із вантажоприймальними платформами № 17-821 та № 17-822, які мають сертифікат відповідності № UA.TR.002.CB.0305-17 від 06.12.2017 та сертифікат перевірки типу № UA.TR.002.CT.0115-17 Rev.O від 27.11.2017. 
Також зазначені засоби зважування мають свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 12.02.2019 № 35-02/5353, що чинне до 12.02.2020. За результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювання техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.2016№94, що підтверджується підписом та відтиском повірочного тавра державного повірителя.
До комплекту зазначених ваг включаються дві підкладні вагові платформи; чемодан (кейс)-вагопроцесор; чотири вирівнювальні доріжки; термопринтер для роздруківки чеків; силові та інформаційні кабелі; інструкція користувача, паспорт. Вказане підтверджується детальним їх описом, розміщеним на веб-сторінці http://www.ukrvestorg.com.ua/product_703.html.
Отже, ураховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо невідповідності пересувного пункту габаритно-вагового контролю наведеним вимогам законодавства.
Не погоджується суд апеляційної інстанції і з висновками суду першої інстанції невірності результатів вимірювання маси транспортного засобу.
Так, відповідно до п.п. З п. 2 Порядку № 879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.
Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги -4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Під час здійснення спірної перевірки, згідно талону зважування від 10.10.2019 № 1839, встановлено, що навантаження на вісі транспортного засобу VOLVO, державний номер НОМЕР_1 , склало: 7,135; 9,140; 10.075; 9,970. Повна маса транспортного засобу - 36,320 тон. 
Тобто, перевіркою установлено факт навантаження на здвоєну вісь 20,045 т (10,075 т. + 9,970 т) при дозволеній масі 16,00 т, що на 20% більше від нормативно допустимого.
Отже, зазначені параметри вказаного транспортного засобу перевищували нормативно допустимі вагові обмеження, що було підставою вважати його великоваговим, для руху якого, за правилами ч. 4 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», повинен бути спеціальний дозвіл.
На вимогу посадових осіб Укртрансбезпеки, водій транспортного засобу, який належить ТОВ «Авто-М», не надав передбаченого ч. 4 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» дозволу, який дає право на рух автодорогами України, виданого уповноваженим компетентним органом.
Відповідно до абз.16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Таким чином, відповідачем, з урахуванням встановлених перевіркою обставин, обґрунтовано застосовано до позивача штрафні санкції, які передбачені абз.16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Стосовно висновків суду, що з талону зважування неможливо встановити за допомогою яких саме ваг здійснювався спірний габаритно-ваговий контроль, то відповідно до вищевказаного опису ваг ЕбЕ 030т-А5-2, вказаний документ формується та видається автоматично, що унеможливлює втручання посадової особи в результати зважування. 
У свою чергу, зазначення на талоні зважування номеру ваг (415) повністю узгоджується з даними, наведеними у свідоцтві про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 12.02.2019 № 35-02/5353, що спростовує висновки суду про неможливість підтвердження їх використання у спірних правовідносинах.
Щодо висновків суду першої інстанції про невірність результатів вимірювання, через сумування осьових навантажень на кожну з осей, слід зазначити те, що відповідно до п. п. 2 п. 2 Порядку 879 вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.
Також, згідно технічних характеристик ваг ЕбЕ 030т-А8 -2, можливо лише поосьове зважування транспортного засобу.
Таким чином, судом першої інстанції, внаслідок неврахування незмінності значення як при сумуванні поосоьового навантаження так і при одночасному зважуванні двох осей, зроблено безпідставним висновок про невірно встановлений показник навантаження на здвоєну вісь.
З цього приводу слід зазначити і те, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги надані позивачем доказів щодо ваги транспортного засобу, а саме результати вимірювання цього вантажу ПрАТ «Южкокс», оскільки вони не містять даних поосоьового навантаження. 
Крім цього, зробивши висновок про невірність результатів зважування транспортного засобу, виходив і з характеристики вантажу (сипучий) та зазначив, що розподіл навантаження на вісі транспортного засобу під час руху або гальмування не є сталим та може змінюватись.
З приводу таких висновків суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси до 40 т, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.
При цьому відсутність на теперішній час Методики зважування (вимірювання) подільного (сипучого) вантажу, на що послався суд першої інстанції, не є підставою для звільнення перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу. 
Такий висновок відповідає правовій позиції висловленій Верховним Судом, зокрема, у постанові від 03.07.2019р. (справа №819/1381/16).
Отже, дослідивши зазначені обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області – задовольнити.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року у справі №280/118/20 – скасувати та прийняти нову постанову.
У задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Авто-М» - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частину проголошено 22.12.2020р.
          Повний текст постанови складено 23.12.2020р.
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк