КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа   № 755/17403/19                                                               Головуючий у суді першої інстанції: Савлук Т.В.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/13051/2020                Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
07 грудня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
                                    Головуючого                                           Волошиної В.М.
                                   Суддів                                      Слюсар Т.А., Кирилюк Г.М.
                                   Секретаря судового засідання               Рудик О.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою Крилової Олени Леонідівни - представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Дніпровського  районного суду міста Києва від 26 червня 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості.
Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги,  колегія суддів,
в с т а н о в и л а:
У жовтні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості відповідно до укладеного між банком та відповідачем договору б/н від   13 травня 2010 року.
Заочним рішенням Дніпровського  районного суду міста Києва від 26 червня 2020 року в позові Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості відмовлено.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу в загальному порядку.
В апеляційній скарзі порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог                             АТ КБ «ПриватБанк», мотивуючи тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального і матеріального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не враховані надані позивачем докази, з яких вбачається, що відповідач приєднався до запропонованої банком пропозиції, а тому відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правил не свідчить про те, що договір не був укладений. Підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи часткове погашення заборгованості відповідач висловив свою згоду з формою договору та його умовами, а тому зобов`язаний повернути суму отриманих кредитних коштів, сплатити проценти за користування грошовими коштами. До того ж, як вбачається з довідки про умови кредитування, що міститься в матеріалах справи, сторони визначили розмір базової відсоткової ставки у розмірі 2,5 % на місяць. Таким чином, відповідач при укладенні кредитного договору був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків.  
Відповідач, у визначений ухвалою суду строк, не скористався процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
У судовому засіданні представник позивача Гордієнко В.А. підтримала доводи апеляційної скарги. Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, у тому числі у порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, з опублікуванням оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.   
Відповідно до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності відповідача.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню.
Відмовляючи у задоволенні вимог АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що позивачем не доведено підстави свого позову.
З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна. 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів  вважає, що зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 13 травня 2010 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву б\н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» (а.с. 36, 37).
Позичальнику (відповідач у справі) видана платіжна картка для авторизації із встановленим кредитним лімітом (а.с. 96).
У зв`язку з порушенням позичальником строків повернення грошових коштів, що встановлені договором та виникненням заборгованості, кредитор 29 жовтня 2019 року звернувся до суду, пред`явивши вимоги про стягнення з  ОСОБА_1 заборгованості за договором в сумі 121 201,85 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 5 333,71 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом за період з                        13 травня 2010 року по 31 грудня 2017 року - 115 868,68 грн.
Надаючи оцінку зібраним у справі доказам,  судова колегія виходить з такого.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 626, 628 ЦК України).
Відповідно до  статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом - стаття 1054 ЦК України.
Кредитний договір укладається у письмовій формі - стаття 1055 ЦК України.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) - частина перша, друга статті 207 ЦК України.
Досліджені колегією суддів письмові докази: анкета - заява, довідка про умови кредитування, виписка про рух коштів на картковому рахунку вказують на те, що між учасниками справи виникли договірні кредитні правовідносин, за умовами якого банк надав позичальнику ОСОБА_1 позику у розмірі 500,00 грн., зі збільшенням  кредитного ліміту до 5 500,00 грн., з видачею позичальнику платіжної картки                          № НОМЕР_1 для авторизації, зі строком дії - до останнього дня місяця березня 2014 року, а останній отримав грошові кошти на платіжну картку та користувався ними (а.с. 36, 37, 95, 96, 97-103). Сторони погодили сплату процентної ставки за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а також встановили порядок зниження ліміту заборгованості шляхом сплати позичальником до 25 числа кожного місяця щомісячного платежу на погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат (а.с. 37).  
Із розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач ОСОБА_1 користувався кредитним лімітом у розмірі 5 500,00 грн., позику повернув частково. Залишок боргу в межах виданого кредиту, що обліковуються на картковому рахунку                                          № НОМЕР_1 , становить розмір 5 333,71 грн.
Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору.  
Враховуючи, що у порушення умов договору позичальник ОСОБА_1 фактично отримані та використанні кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернув, чим порушив права кредитора, тому позовні вимоги позивача АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 5 333,71 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
В цій частині доводи апеляційної скарги позивача АТ КБ «ПриватБанк» знайшли підтвердження.
Перевіряючи вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 13 травня 2010 року по 31 грудня 2017 року в сумі 115 868,68 грн., колегія суддів виходить з такого.
Із встановлених фактичних обставин справи вбачається, що за умовами укладеного договору позичальник зобов`язувався повернути суму позики та сплатити проценти за користування кредитом в межах виданого кредитного ліміту, що обліковуються на кредитній картці «Універсальна» №   НОМЕР_1 , не пізніше 31 березня 2014 року.
Доказів переукладення кредитного договору між банком та відповідачем ОСОБА_1 на таких самих умовах позивачем не надано, а долучена довідка з номерами карток відмінних від ідентифікатора картки, що видана позичальнику при підписані договору б/н та умов кредитування від 13 травня 2010 року, а також виписка про рух коштів, яка  містить деталі (опис) платіжних операції з використанням декількох платіжних карток за період 13 травня 2010 року по 31 жовтня 2019 року, не підтверджують обставин видачі банком відповідачу ОСОБА_1 електронних платіжних засобів № НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 в межах одного й того ж договору, у зв`язку з чим, у колегії суддів відсутні правові підстави ототожнювати вказані платіжні картки з договором б/н та умов кредитування від 13 травня 2010 року (а.с. 96). 
Таким чином, кредитор АТ «Комерційний банк «Приватбанк» відповідно до статті 1048 ЦК України має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлений договором б/н та умов кредитування від 13 травня 2010 року.
За приписами абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті  1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. 
Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Вказаний висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження  № 14-10цс18, від                       04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження №  4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.
Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти за час дії договору кредиту, вказує на те, що вимоги кредитора щодо стягнення процентів за період, що виходить за межі строку кредитування, не узгоджуються з нормами матеріального права, а відтак не дають підстав для висновку про порушене право кредитора.
Таким чином, вимога позивача в межах заявленого позову в частині стягнення заборгованості по нарахованим процентам за користування кредитними коштами за період, що виходить за межі строку кредитування з 01 квітня 2014 року по 31 грудня 2017 року в сумі 115 67,12 грн. не ґрунтується на вимогах закону, а тому не підлягає задоволенню.
Перевіряючи розрахунок заборгованості в частині складової процентів за користування кредитними коштами в межах строку кредитування за період з 13 травня 2010 року по 31 березня 2014 року, колегією суддів встановлено, що за вказаний період кредитором нараховані до сплати проценти за користування кредитом в сумі                    3 438,22 грн., які сплачені позичальником не у повному розмірі на суму 3 236,66 грн., а відтак залишок боргу зі сплати процентів за користування кредитом за період з 13 травня 2010 року по 31 березня 2014 року у розмірі 201,56 грн. підлягає стягненню з позичальника (відповідача у справі) на користь позивача.
Неправильне застосування судом першої інстанції зазначених норм матеріального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк». З ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5 333,71 грн., зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 201,56 грн. В іншій частині вимог                                            АТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити.
Відповідно до положень статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню (4,57%), тому за положеннями частини 3 статті 141 ЦПК України понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати (судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги) підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі 219,47 грн.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
 
Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни - представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
 
Заочне рішення Дніпровського  районного суду міста Києва від 26 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
 
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором               б/н від 13 травня 2010 року в сумі 5 535,27 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 333,71 грн., зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 201,56 грн. В іншій частині вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 219,47 грн.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 Повний текст судового рішення складено 15 грудня 2020 року.

 Головуючий                                                                      
 
Судді: