СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2020 р.                                                                        Справа № 905/2311/19  
Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Попков Д.О., суддя  Пелипенко Н.М. 
секретар судового засідання Євтушенко Є.В.
за участю представників:
від позивача - не з`явився; 
від відповідача - не з`явився;
розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Сергєєнка Сергія Васильовича, м. Маріуполь Донецької області, вх. № 2267 Д/З на рішення господарського суду Донецької області від 29.07.2020 р. у справі № 905/2311/19 (суддя - Чернова О.В., повний текст складено та підписано 03.08.2020 р.)
за  позовом фізичної особи-підприємця Крупнова Дениса Андрійовича, м. Харків
до фізичної особи-підприємця Сергєєнка Сергія Васильовича, м. Маріуполь Донецької області
про стягнення 40  500,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

05.12.2019 р. фізична особа-підприємець Крупнов Денис Андрійович (далі - ФОП Крупнов Д.А., позивач) звернувся до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця Сергєєнка Сергія Васильовича (далі - ФОП Сергєєнко С.В., відповідач) заборгованості за договором про надання послуг № У-ПИ-2 від 01.04.2019 р. в сумі 33  750,00 грн. та неустойки в сумі 6  750,00 грн.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач свої зобов`язання щодо оплати наданих послуг за технічним завданням №4 виконав не у повному обсязі, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у заявленій до стягнення суми.
Рішенням господарського суду Донецької області від 29.07.2020 р. позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість в сумі 28  350,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3  600,00 грн., а також судовий збір в сумі 1  344,70 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Рішення суду мотивоване, зокрема, з тих підстав, що між сторонами фактично склалися договірні відносини підряду з виконання робіт згідно з технічними завданнями  №1 від 25.03.2019 р. ,№ 2 від 20.05.2019 р., № 3 від 27.05.2019 р. та  №4 від 22.07.2019 р., а не в межах договору, покладеного позивачем в підстави позову, - відповідачем виконані роботи з розробки та тестування програмного забезпечення, що підтверджується актами здачі-приймання робіт на загальну суму 396  900,00 грн., натомість відповідач сплатив за ці роботи лише 368  550,00 грн., тому різницю у розмірі 28  350,00 грн. стягнуто у примусовому порядку як суму основної заборгованості.
В частині відмови у позовній вимозі щодо стягнення неустойки на підставі п. 4.6 договору № У-ПИ-2 від 01.04.2019 р. судом першої інстанції зазначено, що позивачем не надано належних доказів виникнення спірних правовідносин саме за цим договором.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням,   ФОП Сергєєнко С.В. звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Скаржник стверджує, що договір про надання послуг № У-ПИ-2 від 01.04.2019 р. між сторонами не був укладений. 
Відповідач визнає, що сторонами розглядалися різні варіанти співпраці, різні типи договорів та різні їх редакції, проте заперечує факт погодження всіх істотних умов співпраці, в т.ч. порядок прийняття та оплати робіт, а з електронного листування сторін не випливає остаточної узгодженості всіх істотних умов договору, технічного завдання.
За твердженням відповідача, його підпис є відсканованим та ідентичним на всіх документах.
За доводами апеляційної скарги, сторонами досягнуто усних домовленостей, що позивач надаватиме послуги з розроблення програмного забезпечення, які в подальшому прийматимуться відповідачем шляхом проведення спеціального тестування розробленого програмного забезпечення, після чого підлягатимуть відповідній оплаті або наданні заперечень щодо його неналежного виконання чи усунення недоліків, тому обов`язок оплати у відповідача виникав по факту отримання продукту та після його тестування.
Крім того, на думку відповідача, у бездоговірних відносинах акти здачі-приймання робіт не можуть бути підтвердженням належного виконання робіт.
У визначений ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.09.2020 р. строк, від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, а також клопотання про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, яке ухвалою суду від 13.10.2020 р. задоволено частково, справу розглянуто у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
26.10.2020 р. через канцелярію суду від скаржника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та направлення копії відзиву на апеляційну скаргу і доданих до нього документів, в обґрунтування якого ФОП Сергєєнко С.В. посилається на зловживання позивачем процесуальними правами шляхом надсилання відзиву на юридичну адресу відповідача, а не на адресу для листування, та на хворобу станом на 21.10.2020 р.
Згідно з ч. 11 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП Сергєєнко С.В. зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на яку 25.09.2020 р. позивачем і було надіслано копію відзиву на апеляційну скаргу, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 263 ГПК України.
При цьому, скаржником не доведено належними доказами своєї тимчасової непрацездатності на дату розгляду справи, а ухвалою суду апеляційної інстанції від 13.10.2020 р. явка учасників апеляційного провадження у судове засідання не визнавалася обов`язковою, у зв`язку з чим зазначене клопотання скаржника не підлягає задоволенню.
Сторони або їхні уповноважені представники у судове засідання не з`явилися. 
Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач в обґрунтування своїх вимог посилається  на договір про надання послуг  №У-ПИ-2 від 01.04.2019 р., згідно з розділом 2 якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати замовнику послуги з розроблення, постачання та тестування програмного забезпечення, а також інші послуги в сфері інформатизації з подальшою передачею прав інтелектуальної власності на розроблене програмне забезпечення в порядку, визначеним цим договором або його додатками. Замовник, в свою чергу, зобов`язується здійснити оплату за надані виконавцем послуги в порядку, розмірі та строки, встановлені цим договором, а також належним чином виконати усі інші зобов`язання замовника, передбачені цим договором. Розроблені компоненти програмного забезпечення мають бути передані замовнику у вигляді вихідного коду, надісланого засобами електронного зв`язку уповноваженим представникам замовника.
Згідно з п.п. 3.1-3.2 договору, виконавець зобов`язується здійснювати розробку, постачання та тестування конкретного програмного забезпечення та/або надавати інші пов`язані послуги згідно з вимогами та у строки, наведені у відповідному Технічному завданні, що є невід`ємною частиною цього договору. Замовник бере на себе зобов`язання здійснювати оплату за послуги, які мають бути надані виконавцем протягом строку дії цього договору.
Відповідно до п. 4.1 договору, за надання послуг, що є предметом цього договору, і надання замовнику майнових прав інтелектуальної власності на розроблене програмне забезпечення, замовник зобов`язується виплатити виконавцю вартість послуг, зазначену у технічних завданнях, що є невід`ємною частиною цього договору.
Умовами п. 4.2 договору сторонами погоджено, що якщо інше не буде передбачено відповідним ТЗ, вартість послуг, зазначена у ТЗ, повинна бути виплачена замовником виконавцю протягом 10 банківських днів з дати виставлення рахунку на оплату.
Згідно з п. 4.6 договору, якщо замовник не виконує своє зобов`язання, передбачене п. 4.2 договору, замовник повинен виплатити виконавцю неустойку в розмірі 20 % від суми, яка не була сплачена вчасно, за винятком випадків, коли така затримка була попередньо узгоджена сторонами.
Відповідно до п. 5.1 договору, за умови виконання замовником усіх платіжних зобов`язань за відповідним ТЗ виконавець передає замовнику усі майнові права інтелектуальної власності на програмне забезпечення, що було предметом розробки за таким ТЗ, які є чинними на території будь-яких країн світу без будь-яких часових та/або територіальних обмежень.
Згідно з п. 5.2 договору, з моменту виконання замовником усіх платіжних зобов`язань за відповідним технічним завданням за виконавцем не залишається жодних прав власності, інтересу, титулу або виключних майнових прав інтелектуальної власності на програмне забезпечення, що є предметом надання послуг за відповідним ТЗ.
За умовами п. 6. договору, якщо інше не буде передбачено у відповідному ТЗ, програмне забезпечення та інші результати надання послуг поставляються виконавцем замовнику у вихідному коді з використанням комп`ютерних систем через мережу Інтернет за відповідними протоколами передачі даних.
Пунктами 6.2 й 6.3 договору визначено, що замовник зобов`язаний здійснити приймання результатів розробки програмного забезпечення або надання інших послуг на підставі факту відповідності чи невідповідності вимогам договору та ТЗ протягом 7 робочих днів з дати їх поставки виконавцем.
Договір підписаний сторонами власноруч, без проставляння печаток у якості ФОП.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що цей договір ним не підписувався, а його підпис є відскановим - не приймаються до уваги за недоведеністю. Зокрема, відповідачем не заявлялося клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи з цього питання, а також ним не надано до матеріалів справи висновку експерта, складеного на його замовлення у розумінні ст. 101 ГПК України. 
Так само до матеріалів справи сторонами не надано і доказів укладання цього договору шляхом надсилання електронною поштою.
Отже, договір про надання послуг № У-ПИ-2 від 01.04.2019 р. може вважатися укладеним.
На підтвердження виконання умов цього договору позивачем до матеріалів справи надані наступні документи:
- підписане сторонами ТЗ № 1 від 25.03.2019 р., яке є додатком № 1 до договору № У-ПИ-2 від 25.03.2019 р.;
- акти здачі-приймання робіт № 1 від 29.03.2019 р. на суму 21  600,00 грн., № 2 від 08.04.2019 р. на суму 21  600,00 грн., № 3 від 16.04.2019 р. на суму 37  800,00 грн., № 4 від 22.04.2019 р. на суму 54  000,00 грн., № 5 від 15.05.2019 р. на суму 59  400,00 грн. В цих актах зазначено, що вони є додатком № 2 до договору № У-ПИ-2 від 25.03.2019 р., а в п. 1 актів міститься посилання на договір  № У-ПИ-2 від 25.03.2019 р.;
- рахунки на оплату №1 від 01.04.2019 р. на суму 21  600,00 грн., № 2 від 08.04.2019 р. на суму 21  600,00 грн., № 3 від 16.04.2019 р. на суму 37  800,00 грн., № 4 від 22.04.2019 р., №5 від 15.05.2019 р. з посиланням на договір № У-ПИ-2 від 25.03.2019 р.;
- підписане сторонами ТЗ № 2 від 20.05.2019 р., яке є додатком № 1 до договору № У-ПИ-2 від 25.03.2019 р.;
- акт здачі-приймання робіт № 6 від 31.04.2019 р. на суму 67  500,00 грн. Згідно з п. 1 цього акту, виконавець виконав, а замовник прийняв роботи по створенню сайту відповідно до договору № У-ПИ-2 від 25.03.2019 р. та ТЗ № 2, а сам акт є додатком №2 до договору № У-ПИ-2 від 25.03.2019 р. Тобто, ТЗ № 2 складено сторонами через 20 днів після підписання цього акту - 20.05.2019 р.;
- рахунки на оплату № 6 від 20.05.2019 р. на суму 33  750,00 грн. з посиланням на договір № У-ПИ-2 від 25.03.2019 р. та визначенням зазначеної суми як передоплати за ТЗ № 2 від 20.05.2019 р., № 7 від 31.05.2019 р. на суму 33  750,00 грн. 
- підписане сторонами ТЗ № 3 від 27.05.2019 р., яке є додатком № 1 до договору № У-ПИ-2 від 25.03.2019 р.;
- акт здачі-приймання робіт № 7 від 22.07.2019 р. на суму 67  500,00 грн. Згідно з п. 1 цього акту, виконавець виконав, а замовник прийняв роботи по створенню сайту відповідно до договору № У-ПИ-2 від 25.03.2019 р. та ТЗ № 3, а сам акт є додатком №2 до договору № У-ПИ-2 від 25.03.2019 р.;
- рахунок на оплату № 8 від 22.07.2019 р. на суму 33  750,00 грн. з посиланням на договір № У-ПИ-2 від 25.03.2019 р.;
- підписане сторонами ТЗ № 4 від 22.07.2019 р., яке є додатком № 1 до договору № У-ПИ-2 від 25.03.2019 р.;
- підписаний в односторонньому порядку акт здачі-приймання робіт № 8 від 08.08.2019 р. на суму 67  500,00 грн., за умовами п. 1 якого виконавець виконав, а замовник прийняв роботи по створенню сайту відповідно до договору № У-ПИ-2 від 25.03.2019 р. та ТЗ № 4, а сам акт є додатком №2 до договору № У-ПИ-2 від 25.03.2019 р.;
- рахунки на оплату № 9 від 22.07.2019 р. на суму 33  750,00 грн. з посиланням на договір № У-ПИ-2 від 25.03.2019 р. та визначенням зазначеної суми як передоплати за ТЗ № 4 від 22.07.2019 р., та № 10 від 08.08.2019 р. на суму 33  750,00 грн. також з посиланням на договір № У-ПИ-2 від 25.03.2019 р. За твердженням позивача, передоплата по ТЗ № 4 була сплачена відповідачем платіжним дорученням № 44 від 05.08.2019 р. на суму 33  750,00 грн. (а.с. 199).
Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем разом з письмовими поясненнями по суті спору надані наступні копії платіжних доручень:
- № 44 від 05.08.2019 р. на суму 33  750,00 грн., призначення платежу: «Оплата послуг за договором № У-ПИ-2 від 25.03.2019»;
- № 43 від 26.07.2019 р. на суму 33  750,00 грн., призначення платежу: «Оплата послуг розробки за договором № У-ПИ-2 від 25.03.2019»;
- № 31 від 08.07.2019 р. на суму 33  750,00 грн., призначення платежу: «Оплата послуг розробки за договором № У-ПИ-2 від 25.03.2019»;
- № 38 від 05.07.2019 р. на суму 10  800,00 грн., призначення платежу: «Оплата послуг розробки за договором № У-ПИ-2 від 25.04.2019, залишок від 1 етапу»;
- № 40 від 20.06.2019 р. на суму 37 800,00 грн., призначення платежу: «Оплата послуг розробки за договором № У-ПИ-2 від 25.04.2019, 2-га ітерація»;
- № 39 від 27.05.2019 р. на суму 18  900,00 грн., призначення платежу: «Оплата послуг розробки за договором № У-ПИ-2 від 25.04.2019, 2-га ітерація»;
- № 37 від 16.05.2019 р. на суму 59 400,00 грн., призначення платежу: «Оплата послуг розробки за договором № У-ПИ-2 від 25.04.2019»;
- № 36 від 02.05.2019 р. на суму 59  400,00 грн., призначення платежу: «Оплата послуг розробки за договором № У-ПИ-2 від 25.04.2019»;
- № 33 від 19.04.2019 р. на суму 37  800,00 грн., призначення платежу: «Оплата послуг розробки за договором № У-ПИ-2 від 25.03.2019»;
- № 32 від 16.04.2019 р. на суму 21 600 грн., призначення платежу: «Оплата послуг розробки за договором № У-ПИ-2 від 25.03.2019»;
- № 30 від 03.04.2019 р. на суму 21  600,00 грн., призначення платежу: «Оплата послуг розробки за договором № У-ПИ-2 від 25.03.2019».
Підставою звернення позивача з цим позовом до суду стало непідписання відповідачем акту здачі-приймання робіт № 8 від 08.08.2019 р. на суму 67  500,00 грн. та залишення без оплати виставленого позивачем рахунку № 10 від 08.08.2019 р. на суму 33  750,00 грн.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. 
Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
В матеріалах справи міститься договір № У-ПИ-2 від 01.04.2019 р., на який позивач посилається як на підставу своїх вимог та яким обґрунтовує наявність договірних правовідносин з відповідачем, проте ТЗ №№ 1-4 та акти здачі-приймання робіт №№ 1-8 визначені сторонами як додатки до договору № У-ПИ-2 від 25.03.2019 р. При цьому, згідно з призначеннями платежу відповідачем здійснювалася оплата як за договором У-ПИ-2 від 25.03.2019 р., так і за договором № У-ПИ-2 від 25.04.2019 р.
Доказів виконання саме умов договору № У-ПИ-2 від 01.04.2019 р. позивачем до матеріалів справи не надано.
За поясненнями позивача, інших договорів на виконання інших робіт з відповідачем ним не укладалося, крім договору № У-ПИ-2 від 01.04.2019 р., а розбіжність у датах цього договору виникла внаслідок того, що перший проект (редакція) договору направлялася відповідачеві 25.03.2019 р., але відповідач побажав внести правки, тому договір було підписано саме 01.04.2019 р., а всі подальші документи помилково посилаються на дату 25.03.2019 р. Проте, жодних доказів на підтвердження таких обставин позивач не надав.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції встановив наявність між сторонами правовідносин підряду, які виникли на підставі технічних завдань та актів здачі-приймання робіт, та послався на ч. 1 ст. 837 ЦК України, з чим судова колегія не погоджується.
З аналізу умов договору № У-ПИ-2 від 01.04.2019 р. вбачається, що за своєю правовою природою укладений сторонами договір є змішаним договором, який містить в собі елементи договору про створення за замовленням і використання об`єкта права інтелектуальної власності (ст. 1112 ЦК України), а в частині врегулювання сторонами питань передачі майнових виключних прав на результати інтелектуальної власності (розділ 5 договору) - договору про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності (ст. 1113 ЦК України).
Згідно з ч. 4 ст. 433 ЦК України, комп`ютерні програми охороняються як літературні твори.
Статтею 440 ЦК України визначено, що майновими правами інтелектуальної власності на твір є:
1) право на використання твору;
2) виключне право дозволяти використання твору;
3) право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання;
4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.
Майнові права на твір належать його авторові, якщо інше не встановлено договором чи законом.
Відповідно до частин 1-2 статті 1112 ЦК України, за договором про створення за замовленням і використання об`єкта права інтелектуальної власності одна сторона (творець - письменник, художник тощо) зобов`язується створити об`єкт права інтелектуальної власності відповідно до вимог другої сторони (замовника) та в установлений строк.
Договір про створення за замовленням і використання об`єкта права інтелектуальної власності повинен визначати способи та умови використання цього об`єкта замовником.
Згідно з ч. 1 ст. 1113 ЦК України, за договором про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності одна сторона (особа, що має виключні майнові права) передає другій стороні частково або у повному складі ці права відповідно до закону та на визначених договором умовах.
Позивачем не надано до матеріалів справи доказів вжиття заходів, спрямованих на врегулювання (за його твердженням) розбіжності у датах договору та усунення помилок при складанні технічних завдань, актів здачі-приймання робіт, - з пропозицією укладення додаткової угоди з цього приводу позивач до відповідача не звертався та така додаткова угода сторонами не укладалася. При цьому, рахунки на оплату складалися позивачем самостійно, але вони містять посилання не на договір від 01.04.2019 р., а на договір від 25.03.2019 р.
Також позивачем не доведено і того, що оплати за вищепереліченими платіжними дорученнями здійснювалися відповідачем в межах договору № У-ПИ-2 від 01.04.2019 р., - будь-яких листів, заяв тощо відносно зміни/уточнень призначення платежу позивачем суду апеляційної інстанції не надано.
Оскільки в договорі № У-ПИ-2 не зазначено дати його підписання, відмінної від вказаної дати на його першій сторінці, тому посилання позивача виключно на помилковість складання всіх документів до цього договору із посиланням на дату 25.03.2019 р. є недоведеним та безпідставним. 
З огляду на відсутність належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про те, що технічні завдання та акти здачі-приймання робіт укладалися сторонами саме на виконання умов договору № У-ПИ-2 від 01.04.2019 р., а не на виконання умов договору № У-ПИ-2 від 25.03.2019 р., у розумінні приписів ст. 74 ГПК України, слід дійти висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості в сумі 33  750,00 грн. за договором № У-ПИ-2 від 01.04.2019 р.
Судова колегія наголошує, що між сторонами дійсно виникли договірні правовідносини на підставі договору № У-ПИ-2 від 01.04.2019 р., які регулюються ст.ст. 1112 та 1113 ЦК України, проте позивачем не доведено створення об`єкту права інтелектуальної власності - сайту саме в межах цього договору і на виконання його умов. Технічні завдання № 1 від 25.03.2019 р., № 2 від 20.05.2019 р. (яке складено на 20 календарних днів пізніше, ніж сторонами підписано акт здачі-приймання робіт на його виконання), № 3 від 27.05.2019 р., №4 від 22.07.2019 р. та вищезазначені акти здачі-приймання робіт до цих технічних завдань визначені сторонами як додатки до договору № У-ПИ-2 від 25.03.2019 р., тому без дослідження та аналізу умов договору № У-ПИ-2 від 25.03.2019 р. неможливо достеменно встановити які саме правовідносини виникли між сторонами на його підставі.
Крім суми основного боргу, позивачем заявлено до стягнення неустойку на підставі п. 4.6 договору № У-ПИ-2 від 01.04.2019 р. в сумі 6  750,00 грн. 
Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Приписами ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.
Згідно з ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у ГК України, іншими законами та договором. 
Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі   визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил  здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно з ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язань.
За приписами  п. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки  є  грошова  сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.    
З огляду на те, що позивачем взагалі не доведено виконання умов договору № У-ПИ-2 від 01.04.2019 р., тому відсутні підстави вважати відповідача таким, що прострочив оплату за умовами цього договору, чим обумовлюється відмова у задоволенні позову в цій частині.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, понесену позивачем, враховується наступне.
03.02.2020 р., під час підготовчого провадження у справі, позивач звернувся до господарського суду Донецької області із заявою про долучення доказів здійснення судових витрат та їх розміру (у порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України), до якої ним додано:
- договір про надання правової допомоги б/н від 07.10.2019 р., укладеного між адвокатом Єрьоменко А.В. та ФОП Крупновим Д.А.;
- додаткову угоду від 09.10.2019 р. до договору про надання правової допомоги від 07.10.2019 р., якою визначено вартість 1 часу роботи адвоката, його співробітника чи залученої третьої особи по наданню правової допомоги клієнту в сумі 1  000,00 грн. та 2  000,00 грн. за один судо/день в рамках судочинства в першій інстанції;
- попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи на загальну суму 14  321,00 грн.;
- акт про надану правову допомогу від 03.02.2020 р. до договору б/н від 07.03.2019 р., згідно з яким адвокат за замовленням клієнта надав останньому правову допомогу у судовій справі щодо стягнення заборгованості у вигляді представництва та захисту інтересів клієнта у Харківському окружному адміністративному суді;
- рахунок на оплату № 1525/09102019/1 від 09.10.2019 р. на суму 12  500,00 грн.;
- платіжне доручення № 6 від 02.11.2019 р. на суму 12  500,00 грн. з призначенням платежу: «Надання юридичної допомоги за договором б/н від 07.10.2019 року».
Вдруге цей договір про надання правової допомоги б/н від 07.10.2019 р. з додатковою угодою від 09.10.2019 р. наданий позивачем до матеріалів справи разом з поясненнями 05.02.2020 р., втретє - 17.03.2020 р. одночасно з клопотанням адвоката Єрьоменко А.В. про ознайомлення з матеріалами справи, вчетверте - 07.04.2020 р. із заявою адвоката про внесення його даних до додаткових відомостей про учасника справи для доступу до електронної справи  №905/2311/19, вп`яте - 21.04.2020 р. з клопотанням адвоката про ознайомлення з матеріалами справи, вшосте - 27.04.2020 р. з клопотанням адвоката про відкладення розгляду справи, всьоме - 26.05.2020 р. з клопотанням адвоката про відкладення розгляду справи.
При цьому, адвокат Єрьоменко А.В. прийняв участь лише у двох засіданнях суду першої інстанції - 04.02.2020 р. та 24.02.2020 р., що відображено у відповідних протоколах судових засідань.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а також розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При цьому, згідно з ч.4 цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
- складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
- часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
- обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
- ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Окрім того, судова колегія зауважує, що відносно обґрунтованості розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу та його (розміру) пропорційності предмету спору, необхідно брати до уваги наступне:
- відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, п.95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015р., п.п.34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009р., п.80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006р., п.88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р. та п.268 рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Незважаючи на те, що витрати на професійну правничу допомогу, понесені ФОП Крупновим Д.А. в даному випадку покладаються на нього як на позивача у справі на підставі п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судова колегія наголошує на тому, що надаючи до матеріалів справи 7 разів договір про надання правової допомоги б/н від 07.10.2019 р. з додатковою угодою від 09.10.2019 р. до нього позивачем та його представником - адвокатом Єрьоменко А.В. на підтвердження виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) надано акт від 03.02.2020 р., в якому міститься посилання на інший договір та в переліку видів наданої правової допомоги зазначено представництво інтересів ФОП Крупнова Д.А. у Харківському окружному адміністративному суді (т. 1, а.с. 66). Наведена обставина свідчить про недоведеність надання адвокатом Єрьоменко А.В. професійної правової допомоги в межах договору б/н від 07.10.2019 р., відтак у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3  600,00 грн.
Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню за мотивами, викладеними у даній постанові суду апеляційної інстанції з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, відповідно, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та витрати на професійну правничу допомогу, понесені ФОП Крупновим Д.А. у суді першої інстанції, покладаються на позивача.
Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Сергєєнка Сергія Васильовича на рішення господарського суду Донецької області від 29.07.2020 р. у справі № 905/2311/19 задовольнити.
Рішення господарського суду Донецької області від 29.07.2020 р. у справі № 905/2311/19 скасувати.
Відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Стягнути з фізичної особи-підприємця Крупнова Дениса Андрійовича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь  фізичної особи-підприємця Сергєєнка Сергія Васильовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за апеляційною скаргою в сумі 2  881,50 грн.
Доручити господарському суду Донецької області видати відповідний наказ.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів. 
Повний текст постанови складено 28.10.2020 р.

Головуючий суддя                                                                    В.І. Пушай

Суддя                                                                                           Д.О. Попков  

Суддя                                                                                           Н.М. Пелипенко