Ухвала
23 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 748/261/19
провадження № 51-6136ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
Головуючого          ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_4 –адвоката ОСОБА_5 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 липня 2020 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року, 
встановив:
За вироком  Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 липня 2020 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку м. Душамбе Республики Таджикістан, жительки АДРЕСА_1 ,
засуджено за ч. 1 ст. 191 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді штрафу розміром 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з особистою матеріальною відповідальністю на строк 1 рік. 
Постановлено стягнути з ОСОБА_4 до місцевого бюджету Кувечицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області заподіяну матеріальну шкоду у сумі 5928, 36 грн.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року вирок щодо ОСОБА_4 залишено без змін. 
За вироком суду ОСОБА_4 засуджено за те, що вона у період часу з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року, працюючи на посаді обліковця-касира Кувечицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, будучи матеріально-відповідальною особою, з корисливих мотивів незаконно привласнила ввірені їй готівкові кошти вказаної сільської ради, які перебували в касі в сумі 4135 грн, кошти неповного перерахування до установи банку в розмірі 120,11 грн, а також внаслідок не оприбуткування готівки у касі сільської ради в розмірі 1673, 25 грн, а всього привласнила коштів на загальну суму 5928, 36 грн, спричинивши збитки сільській раді на зазначену суму.
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_4 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На обґрунтування своїх доводів зазначає, що висновки суду ґрунтуються на недопустимих доказах, оскільки відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) внесено щодо привласнення грошових коштів ОСОБА_4 у 2014 році, а її засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК, за період часу з 01.01.2015 року по 31.12.2016 рік, відомості щодо якого не було внесено до ЄРДР. 
Перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 214 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до ЄРДР або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. 
Доводи захисника про те, що висновки суду ґрунтуються на недопустимих доказах, оскільки відомості про привласнення грошових коштів ОСОБА_4 у 2015-2016 роках не було внесено до ЄРДР були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій і їх обґрунтовано визнано безпідставними.
Як убачається з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень, до органу досудового розслідування надійшла заява ОСОБА_6 про розкрадання коштів Кувечицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. На підставі цієї заяви 4 березня 2017 року було внесено відомості до ЄРДР за № 12017270270000221 щодо привласнення грошових коштів обліковцем-касиром ОСОБА_4 за 2014 рік, а її дії попередньо кваліфіковано за ч. 1 ст. 191 КК. Після отримання висновку експерта № 2203/18-24 від 12.06.2018 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у привласненні грошових коштів, які були ввірені їй у період часу з 01.01.2015 року по 31.12.2016 рік. 
Досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні з самого початку здійснювалось за фактом привласнення грошових коштів ОСОБА_4 та її дії було кваліфіковано за ч. 1 ст. 191 КК, тому всі докази здобуті в рамках одного кримінального провадження. 
За результатами перегляду кримінального провадження суд апеляційної інстанції належним чином перевірив доводи, зазначені в апеляційній скарзі захисника, і ухвалив рішення, яке відповідає вимогам ст. 419 КПК.
З огляду на викладене суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника з наведених у ній мотивів немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженої ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 липня 2020 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                        ОСОБА_3