ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 серпня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/3087/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів:  
                                        судді-доповідача  Чумака С.Ю.,
                                                   суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,        

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу   Приватного підприємства "Наукове промислово-комерційне об`єднання "ТАТА"
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 5 червня 2020 року у справі   № 280/3087/20 (суддя І інстанції – Семененко М.О.)
за позовом Приватного підприємства "Наукове промислово-комерційне об`єднання "ТАТА" до Вознесенівського відділу Державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,
третя особа: Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області   

В С Т А Н О В И В:
ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив  визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 27 квітня 2020 року ВП № 61919478.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 5 червня 2020 року  у задоволені позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач  подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове, яким задовольнити  позов у повному обсязі.  
В обґрунтування скарги вказує, що виконавче провадження відкрито за виконавчим документом, який поданий з порушенням тримісячного строку пред`явлення до примусового виконання, встановленого   Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016, а також, на думку позивача,  підстава переривання строку пред`явлення виконавчого документа у зв`язку з його попереднім пред`явленням до виконання має місце лише в тих випадках, коли таке минуле пред`явлення було вчинено до належного (уповноваженого на вчинення виконавчих дій стосовно боржника) органу державної виконавчої служби. Позивач зазначає, що відповідачем не доведено дата отримання повідомлення про повернення виконавчого документа  без виконання, а заява про примусове виконання рішення підписано особою, яка не підтвердила свої повноваження на її підписання. 
Від відповідача та третьої особи  надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких  просять у задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ
07.12.2018 Департаментом ДАБІ прийнято постанову № 43/1008-23.2/4261 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, якою за наведення в повідомленні про початок виконання будівельних робіт від 01.11.2018 № ЗП 061183051693 недостовірних даних ПП «НПКО «ТАТА» визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» від 14.10.1994 №208/94-ВР (далі   Закон №208/94-ВР) та накладено штраф у сумі 69 156,00 грн.
ПП «НПКО «ТАТА» не погодилось з постановою про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 07.12.2018 № 43/1008-23.2/4261 та оскаржило її в судовому порядку.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07.05.2019 у справі № 280/152/19 відмовлено в задоволені позову ПП «НПКО «ТАТА», в тому числі, в частині визнання протиправною та скасування постанови Департаменту ДАБІ про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 07.12.2018 № 43/1008-23.2/4261.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.08.2019 рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.05.2019 у справі № 280/152/19 залишено без змін.
За даними Єдиного державного реєстру судових рішень рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.05.2019 у справі № 280/152/19 набрало законної сили 21.08.2019.
23.08.2019 Департамент ДАБІ направив на адресу Заводського ВДВС заяву про примусове виконання рішення (№ 1008-1.16/1163), відповідно до якої просив відкрити виконавче провадження з примусового виконання постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 07.12.2018. № 43/1008-23.2/4261.
23.09.2019 Заводський ВДВС виніс Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 10 частини 4   статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII.   
Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання направлено на адресу Департаменту ДАБІ 15.04.2020, що підтверджується інформацією Заводського ВДВС, а також даними відправки рекомендованих листів кореспонденції Заводського ВДВС.
23.04.2020 Департаментом ДАБІ  отримано Повідомлення про повернення виконавчого документу,  що підтверджується  відміткою вхідної кореспонденції № 1008-996 від 23.04.2020 на відповідному супровідному листі.
24.04.2020 Департамент ДАБІ подав до відповідача заяву про примусове виконання рішення, в якій викладено обставини направлення виконавчого документа до примусового виконання до Заводського ВДВС, та просив відкрити виконавче провадження з примусового виконання постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 07.12.2018 № 43/1008-23.2/4261.
Постановою державного виконавця Вознесенівського ВДВС від 27.04.2020 відкрито виконавче провадження ВП №61919478 з примусового виконання постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 07.12.2018 № 43/1008-23.2/4261.
Вважаючи, що  виконавче провадження ВП № 61919478 відкрито за виконавчим документом, поданим з порушенням строку пред`явлення до виконання,  а постанова про відкриття виконавчого провадження є протиправною, позивач звернувся до суду. 
Відмовляючи  у задоволенні позову  суд першої інстанції виходи з того, що у зв`язку з пред`явленням постанови від 07.12.2018 № 43/1008-23.2/4261 до примусового виконання до Заводського ВДВС строк пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання перервався, оскільки норми   Закону України «Про виконавче провадження» пов`язують переривання строку пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання лише з самим фактом його пред`явлення до виконання, незалежно від того, чи таке пред`явлення відбулось до належного органу державної виконавчої служби, тому  строк пред`явлення постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 07.12.2018 № 43/1008-23.2/4261 не був пропущений. Суд першої інстанції дійшов висновку, що порушення строку повернення виконавчого документа не може обмежувати права Департаменту ДАБІ, як стягувача.
НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ
Відповідно до частини 2   статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
За змістом   статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі – Закон № 1404-VIII).   виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені   Конституцією України, цим   Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього   Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього   Закону   підлягають примусовому виконанню.
Згідно з  пунктом 6 частини 1   статті 3 Закону № 1404-VIII   відповідно до цього   Закону   підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
За приписами  частини 2   статті 4 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» від 14.10.1994 № 208/94-ВР постанови про накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, винесені посадовими особами, визначеними у частині другій   статті 3 цього Закону, є виконавчими документами і підлягають виконанню в установленому   законом   порядку.
Частинами 1 та 2   статті 12 Закону № 1404-VIII   передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Отже, тримісячний строк пред`явлення до примусового виконання постанови від 07.12.2018 № 43/1008-23.2/4261 розпочався з наступного дня після набрання рішенням Запорізького окружного адміністративного суду у справі № 280/152/19 законної сили,  тобто з 22.08.2019.
Частиною 4   статті 12 Закону № 1404-VIII   визначено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.
Відповідно до пункту 1 частини 1   статті 26 Закону №1404-VIII   виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у   статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Як встановлено під час розгляду справи, Департамент ДАБІ  вперше пред`явив постанову від 07.12.2018 № 43/1008-23.2/4261 до примусового виконання 23.08.2019, подавши відповідну заяву про примусове виконання рішення до Заводського ВДВС, тобто в межах строку, визначеного частиною 1   статті 12 Закону №1404-VIII.
Однак, Заводський ВДВС 23.09.2019 на підставі пункту 10 частини 4   статті 4  а Закону №1404-VIII виніс Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання. 
Відповідно до пункту 10 частини 4   статті 4 Закону № 1404-VIII   повернення виконавчого документа без прийняття до виконання з підстав пред`явлення виконавчого документа не за місцем виконання здійснюється протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення. 
За приписами частини 1 статті  28 Закону № 1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених   пунктами 1-4   частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.
Беручи до уваги факт пред`явлення  постанови від 07.12.2018 №43/1008-23.2/4261 до примусового виконання до Заводського ВДВС,   апеляційний суд вважає, що  строк пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання перервався.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що   норми   Закону № 1404-VIII   пов`язують переривання строку пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання лише з самим фактом його пред`явлення до виконання, незалежно від того, чи таке пред`явлення відбулось до належного органу державної виконавчої служби. Водночас нормами   Закону № 1404-VIII   не врегульовано питання, з якого часу поновлюється перебіг строку пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання у випадку, якщо виконавчий документ було повернуто без прийняття до виконання на підставі пункту 10 частини 4   статті 4 Закону № 1404-VIII. 
Колегія суддів також підкреслює, щоб здійснити  дії, спрямовані на пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, стягувач повинен мати відповідний виконавчий документ, тобто такі дії стягувач (третя особа) міг здійснити лише після фактичного повернення йому виконавчого документа, а не після номінальної дати постанови про повернення.
Отже, пред`явивши виконавчий документ до примусового виконання, стягувач буде позбавлений можливості повторно пред`явити такий виконавчий документ до примусового виконання, якщо виконавець не виконає свого обов`язку та не поверне йому виконавчий документ, коли виконавче провадження не відкрито, у тому числі і з підстав пред`явлення виконавчого документа не за місцем виконання.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що лише наявність в системі інформації про прийняте виконавцем рішення не може нівелювати обов`язок виконавця виконати вимоги   Закону № 1404-VIII   та повернути сам виконавчий документ стягувачу для того, щоб він мав змогу пред`явити його до примусового виконання до належного органу, а порушення строку повернення виконавчого документа не може обмежувати права Департаменту ДАБІ, як стягувача.
Як встановлено судом, Заводський ВДВС виконав свій обов`язок щодо повернення виконавчого документа стягувачу лише 15.04.2020. Департамент ДАБІ повторно пред`явив виконавчий документ до примусового виконання 24.04.2020 після фактичного отримання Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, яке відбулось 23.04.2020.
Отже доводи позивача щодо непідтвердження відповідачем дати отримання повідомлення про повернення виконавчого документа  без виконання спростовуються матеріалами справи. 
З огляду на вказане апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк пред`явлення постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 07.12.2018  № 43/1008-23.2/4261 не  пропущений.
ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд дійшов висновку щодо відсутності  підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.04.2020 ВП № 61919478. Зважаючи на це, позов не підлягає задоволенню, як правильно дійшов висновку і суд першої інстанції.
Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, об`єктивно надано оцінку всім доводам сторін, рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим  апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін.
Відповідно до   ст. 316 КАС України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                                 
На підставі викладеного, керуючись статями 242, 243, 257, 291, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Наукове промислово-комерційне об`єднання «ТАТА» залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 червня 2020 року у справі № 280/3087/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з тієї ж дати.

Суддя-доповідач                                                            С.Ю. Чумак 

                            суддя                                                            С.В. Чабаненко 

                            суддя                                                            І.В. Юрко