ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6594/20 Справа № 203/4638/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року                
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів         -        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.
при секретарі         -        Кравченко Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2020 року
по справі за позовом  ОСОБА_1 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, третя особа – державний нотаріус П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Ужва Тетяна Миколаївна, про визнання бездіяльності протиправною, визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:
В грудні 2019 року до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов  ОСОБА_1 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, третя особа – державний нотаріус П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Ужва Тетяна Миколаївна, про визнання бездіяльності протиправною, визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2020 року позовні вимоги  ОСОБА_1 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, третя особа – державний нотаріус П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Ужва Тетяна Миколаївна, про визнання бездіяльності протиправною, визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом, зобов`язання вчинити дії – задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з ненарахування ОСОБА_2 страхових виплат за період від 21 червня 2018 року по 07 липня 2018 року. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 компенсацію судових витрат у сумі 768,40 грн. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 30.03.2020 року по справі № 203/4638/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання бездіяльності щодо не нарахування Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Дніпровського відділення УВД ФСС України в Дніпропетровській області протиправною, визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом, зобов`язання вчинити дії скасувати та ухвалити у відповідній частині нове рішення яким позовні вимоги задовольнити. Визнати право власності в порядку спадкування за законом на недоотримані страхові виплати за минулий трирічний період до дати звернення з відповідною заявою належні за життя ОСОБА_2 за його сином ОСОБА_1 . Зобов`язати Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області нарахувати ОСОБА_2 страхові виплати за минулий трирічний період до дати звернення з відповідною заявою та надати інформацію про розмір нарахованих виплат ОСОБА_1 для отримання свідоцтва про спадщину.
У відзиві Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Кіровськогорайонного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2020 року просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 30.03.2020 року по справі №203/4638/19 - відхилити, рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 30.03.2020 року по справі №203/4638/19 - залишити без змін.
Відзивів на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Кіровського  районного суду м.Дніпропетровська від 30 брезня 2020 року від інших учасників справи не надходило.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач доводиться сином ОСОБА_2  (а.с. 16).
За життя  ОСОБА_2  мав статус особи з інвалідністю ІІІ групи у зв`язку з трудовим каліцтвом (перебував на обліку від 01.04.2001), а також статус внутрішньо переміщеної особи. Від 02.07.2018  ОСОБА_2  перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа у м. Дніпрі (а.с. 21 – 24).
21 червня 2018 року ОСОБА_2  звернувся до відповідача із заявою про продовження йому виплату раніше призначеної страхової виплати у зв`язку з нещасним випадком на виробництві (а.с. 34).
Того ж дня комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при виконавчому комітеті Новокодацької районної у м. Дніпрі ради було ухвалене протокольне рішення №79 про призначення (відновлення)  ОСОБА_2  виплату щомісячної страхової виплати внутрішньо переміщеним особам (а.с. 33).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2  помер (а.с. 17).
05 грудня 2018 року позивач звернувся до П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька.
15 січня 2019 року позивач звернувся до П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину у вигляді автомобіля, причепу автомобільного, недоотриманої пенсії в сумі 57 852,84 грн. після смерті батька.
Того ж дня позивачеві було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька, за яким він набув право власності на автомобіль, причеп автомобільний та пенсію в сумі 57 852,84 грн. (а.с. 18).
17 травня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування йому страхових виплат  ОСОБА_2  від серпня 2014 року по день смерті (а.с. 35).
20 травня 2019 року відповідач своїм листом №31.1-07/4077 відмовив позивачеві у задоволенні поданої заяви, пославшись на те, що спадкодавець перебував на обліку у Донецькій області, а протокольне рішення від 21.06.2018 №79 надійшло вже після смерті батька позивача (а.с. 36).
23 січня 2020 року відповідачем було ухвалено постанову №0402/44260/44260/1 про продовження  ОСОБА_2  раніше призначеної щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, у сумі 2 895,54 грн.; проведення виплат від 01.06.2018 по 07.07.2018 включно; проведення донарахування щомісячних виплат за червень 2018 року у сумі 2 895,54 грн., липень 2018 року – у сумі 653,83 грн. (а.с. 72).
Страхові виплати внутрішньо переміщеним особам до грудня 2018 року здійснювалися відповідно до Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014 №20.
Згідно з ч. 4 ст.47 Закону України від 23.09.1999 №1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі – Закон №1105-ХІV) виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.
12 травня 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365», за якою орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. При цьому такий порядок дотепер Кабінетом Міністрів України не визначено.
12 грудня 2018 року правлінням Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України було затверджено Порядок надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб №27 (далі – Порядок), згідно з пунктом 3.1 якого внутрішньо переміщені особи мають право на продовження раніше призначених страхових виплат у робочому органі виконавчої дирекції Фонду або його відділенні за фактичним місцем проживання (перебування).
Пунктом 3.8 Порядку також було визначено, що суми страхових виплат, які не виплачені за минулий період, виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Такий порядок дотепер Кабінетом Міністрів України не встановлено.
За змістом пункту 3.9 Порядку  суми страхових виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в робочих органах виконавчої дирекції Фонду, в яких зберігались справи про страхові виплати до початку антитерористичної операції, та тимчасової окупації українських територій, в порядку визначеному виконавчою дирекцією Фонду.
Судом першої інстанції встановлено, що справа про страхові виплати ОСОБА_2  відповідачеві передано не було, що виключає можливість задоволення позовних вимог про нарахування коштів за минулий період та надання інформації про розмір нарахованих виплат.
А тому, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку щодо задоволення позовних вимог про нарахування ОСОБА_2  страхових виплат за період звернення із заявою від 21.06.2018 по дату його смерті та визнання бездіяльності відповідача з такого ненарахування протиправною. Між тим, зважаючи на те, що вимогу про нарахування страхових виплат за період звернення із заявою по дату його смерті виконано відповідачем у добровільному порядку, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо необхідності задоволення позову лише в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача.
Що стосується решти позовних вимог, визнання права власності позивача на відповідні виплати у порядку спадкування за законом, зобов`язання відповідача надати інформацію про розмір відповідних нарахувань, то суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відмову у їх задоволенні.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За правилами, встановленими ч. 1 ст.13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Аналіз приведених норм дає підстави дійти висновку про те, що до суду за захистом порушеного права може звернутися будь-яка особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено.
При цьому такий захист забезпечується судом винятково в разі, якщо він встановить, що права, свободи чи інтереси особи, що звернулася до суду, порушені.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач не звертався до відповідача із заявами про надання інформації про розмір відповідних нарахувань, отже з цього приводу між сторонами спору ще не виникло.
Такого ж висновку суд першої інстанції доходить і з приводу вимоги про визнання права власності на відповідні виплати у порядку спадкування за законом після смерті батька позивача.
Оскільки, матеріали спадкової справи, копія якої долучена до матеріалів справи, свідчать про те, що позивач просив нотаріуса видати йому свідоцтво про право на спадщину лише відносно автомобіля, причепа автомобільного та пенсії в сумі 57 852,84 грн. Жодної згадки про спадкові права на страхові виплати батька  ні заява про прийняття спадщини, ні заява про видачу свідоцтва про право на спадщину не містять.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині відмови ОСОБА_1  про визнання права власності в порядку спадкування за законом на недоотримані страхові виплати за минулий трирічний період до дати звернення з відповідною заявою, належні за життя ОСОБА_2 , за його сином ОСОБА_1 , зобов`язання Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області нарахувати ОСОБА_2 страхові виплати за минулий трирічний період до дати звернення з відповідною заявою та надати інформацію про розмір нарахованих виплат ОСОБА_1 для отримання свідоцтва про спадщину, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що ознак порушення спадкового права позивача на відшкодування страхових виплат його батька відсутні.
Доводи апелянта про те, що державним нотаріусом не видано свідоцтва у зв`язку з тим, що відповідач не надав інформації щодо нарахування та виплат померлому й не унеможливлює отримання свідоцтва при прийняття спадщини, колегія суддів ставиться критично, оскільки позивач просив нотаріуса видати йому свідоцтво про право на спадщину лише відносно автомобіля, причепа автомобільного та пенсії в сумі 57 852,84 грн. Жодної згадки про спадкові права на страхові виплати батька ані заява про прийняття спадщини, ані заява про видачу свідоцтва про право на спадщину не містять. 
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи апелянта, що оскаржуваним рішенням суду порушене право на прийняття спадщини, колегія суддів ставиться критично, оскільки апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів у відповідності до ст.81 ЦПК України. 
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.  
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича 

М.Ю.Петешенкова