ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

24 листопада 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/8362/18
Головуючий у першій інстанції - Яременко І. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/562/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів: Бечка Є.М., Харечко Л.К.

сторони: 
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Управління Державного агентства рибного господарства у м.Києві та Київській області

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Державного агентства рибного господарства у м.Києві та Київській області на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова у складі судді Яременко І.В. від 03 грудня 2019 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, дата складання повного тексту рішення 09 грудня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державного агентства рибного господарства у м.Києві та Київській області про відшкодування моральної шкоди,

                           В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Державного агентства рибного господарства у м.Києві та Київській області про відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 60 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням. Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що згідно наказу відповідача №2-К від 03.01.2017 року його було прийнято на роботу з 04.01.2017 року, на посаду старшого інспектора, а в подальшому, згідно наказу №16-К від 01.03.2017 року, позивача було переведено на посаду сторожа. 17.02.2018 року ОСОБА_1 отримав лист відповідача №9-19/1138-18 від 12.02.2018 року, відповідно до якого, позивачу було надіслано копію наказу начальника Управління Державного агентства рибного господарства у м.Києві та Київській області №3-К від 26.01.2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади сторожа з 31.01.2018 року, відповідно до п.2 статті 40 КЗпП України, з підстав невідповідності позивача займаній посаді. Вважаючи звільнення безпідставним, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, нарахування і виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 30.05.2018 року, у справі №751/2087/18, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 22.10.2018 року рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 30.05.2018 року було скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено. Розглядаючи справу, Чернігівський апеляційний суд дійшов висновку, що позивача було незаконно звільнено з роботи за п.2 статті 40 КЗпП України, проте, ОСОБА_1 пропустив встановлений ч.1 статті 233 КЗпП України місячний строк звернення до суду без поважних причин, і відсутні підстави для поновлення даного строку. Позивач, з посиланням на ч.5 статті 82 ЦПК України, зазначає, що незаконним звільненням відповідач порушив його конституційне право на працю, внаслідок чого ОСОБА_1 був змушений протягом тривалого часу докладати зусилля, щоб у судовому порядку довести незаконність дій відповідача, при цьому змінився звичайний ритм життя позивача, у сім`ї стали виникати конфлікти на ґрунті його звільнення,  оскільки  зменшився   сімейний   дохід   (його  заробітна  плата становила від 4 800 грн. до 5 100 грн. в місяць), також позивач був змушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя. ОСОБА_1 у позові вказував, що після звільнення погіршився його стан здоров`я, у зв`язку з чим він знаходився на лікуванні в період з 06.09.2017 року по 26.09.2017 року, а також з 21.08.2018 року по 10.09.2018 року. За даних обставин, позивач стверджував, що незаконним рішенням про його звільнення відповідач спричинив ОСОБА_1 моральні страждання, і в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди позивач просив стягнути на його користь з Управління Державного агентства рибного господарства у м.Києві та Київській області 60 000 грн. Також позивач ставив питання про стягнення на його користь з відповідача 5 000 грн. в рахунок відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу.   

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 03.12.2019 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до Управління Державного агентства рибного господарства у м.Києві та Київській області про відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з Державного агентства рибного господарства у м.Києві та Київській області на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн., витрати, понесені на оплату судового збору в сумі 234 грн. 93 коп., витрати, понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 1 666 грн. 67 коп., всього до стягнення - 21 901 грн. 60 коп. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 судом відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління Державного агентства рибного господарства у м.Києві та Київській області просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 03.12.2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги вказують, що рішення суду першої інстанції від 03.12.2019 року  не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. В доводах апеляційної скарги Управління Державного агентства рибного господарства у м.Києві та Київській області не погоджується з висновком оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 03.12.2019 року про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, спричиненої незаконним звільненням ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги зазначають, що постановою Чернігівського апеляційного суду від 22.10.2018 року у справі №751/2087/18 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Державного агентства рибного господарства у м.Києві та Київській області про поновлення на роботі. За даних обставин, наказ Київського рибоохоронного патруля від 26.01.2018 року №3-К "Про звільнення ОСОБА_1 " є чинним, і тому, будь-яка шкода, спричинена позивачу, відшкодуванню не підлягає. Доводи апеляційної скарги стверджують, що за умови чинності вказаного наказу про звільнення позивача, посилання ОСОБА_1 на його незаконне звільнення відповідачем, є безпідставним. Доводи апеляційної скарги вказують, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди. Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції не врахував положення статті 1167 ЦК України, а також роз`яснення, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Доводи апеляційної скарги зазначають, що позивачем не надано доказів спричинення йому відповідачем моральної шкоди, при цьому ОСОБА_1 не було проведено судової медичної експертизи, яка б могла встановити факт моральної шкоди, при цьому відсутній відповідний  висновок МСЕК відносно того, що втрата позивачем працездатності відбулась з причини його звільнення. Доводи апеляційної скарги стверджують, що позивач в ході судового розгляду даної справи не довів факту спричинення йому моральної шкоди відповідачем, а також розміру спричиненої моральної шкоди. Доводи апеляційної скарги вказують, що з наданої позивачем копії епікризу №971 можна зробити висновок, що ОСОБА_1 з 1988 року має незадовільний стан здоров`я, і тому, його звільнення 31.01.2018 року не вплинуло на стан здоров`я позивача.  

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу Управління Державного агентства рибного господарства у м.Києві та Київській області у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 03.12.2019 року. 

Відповідно до приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, цивільна справа за апеляційною скаргою Управління Державного агентства рибного господарства у м.Києві та Київській області на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 03.12.2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державного агентства рибного господарства у м.Києві та Київській області про відшкодування моральної шкоди, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Як вбачається з повідомлень про вручення поштових відправлень (а.с.156,157), сторони отримали копії ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи.   

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.  

Відповідно до приписів ч.1,ч.4 статті 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що сторони даного спору перебували у трудових правовідносинах, згідно наказу відповідача №2-К від 03.01.2017 року, ОСОБА_1 було прийнято на роботу з 04.01.2017 року на посаду старшого інспектора. В подальшому, наказом відповідача №16-К від 01.03.2017 року ОСОБА_1 було переведено на посаду сторожа. 17.02.2018 року ОСОБА_1 отримав копію наказу №3-К від 26.01.2018 року про звільнення його з посади сторожа з 31.01.2018 року, відповідно до п.2 статті 40 КЗпП України (а.с.6-11). 
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 22.10.2018 року у цивільній справі №751/2087/18 (а.с.6-11), було відмовлено у задоволенні позову  ОСОБА_1 до Управління Державного агентства рибного господарства у м.Києві та Київській області про поновлення на роботі. Як вбачається із мотивувальної частини даної постанови Чернігівського апеляційного суду, ''…апеляційний суд приходить до висновку про те, що позивача було незаконно звільнено з роботи за п.2 ст.40 КЗпП України, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, наказом від 26 січня 2018 року № 3-К ОСОБА_1 звільнено з посади сторожа 31 січня 2018 року за виявленої невідповідності працівника займаній посаді, відповідно до п.2 ст. 40 КЗпП України. (…) Проте посада сторожа не передбачає перевірку кваліфікації, а перевірка знань з охорони праці та її незадовільна оцінка не є підставою для звільнення за п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України. В той же час, оскільки позивачем пропущено встановлений ч.1 ст.233 КЗпП України місячний строк звернення до суду без поважних причин, підстави для поновлення якого відповідно до ст.234 КЗпП України відсутні, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням постанови про відмову у задоволенні позову про поновлення на роботі у зв`язку з пропущенням позивачем без поважних причин строку, передбаченого ч.1 ст.233 КЗпП України''.        
Постановою Верховного Суду від 28.08.2019 року (а.с.78-81), касаційні скарги ОСОБА_1 та Управління Державного агентства рибного господарства у м.Києві та Київській області, залишено без задоволення. Постанову Чернігівського апеляційного суду від 22.10.2018 року - залишено без змін. 

Відповідно до положень ч.4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Приймаючи до уваги вищенаведене, судовим рішенням у цивільній справі №751/2087/18 встановлено обставину незаконного звільнення позивача з роботи наказом відповідача від 26.01.2018 року №3-К про звільнення ОСОБА_1 з посади сторожа 31.01.2018 року за виявленої невідповідності працівника займаній посаді, відповідно до п.2 статті 40 КЗпП України. Оскільки, як зазначено судом, посада сторожа не передбачає перевірку кваліфікації, а перевірка знань з охорони праці та її незадовільна оцінка не є підставою для звільнення за п.2 ч.1статті 40 КЗпП України.     

Згідно приписів статті 237-1 КЗпП України, яка регламентує відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. 
Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 03.12.2019 року часткового задоволено позов ОСОБА_1 до Управління Державного агентства рибного господарства у м.Києві та Київській області про відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з Державного агентства рибного господарства у м.Києві та Київській області на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн., витрати, понесені на оплату судового збору в сумі 234 грн. 93 коп., витрати, понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 1 666 грн. 67 коп., всього до стягнення - 21 901 грн. 60 коп. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 судом відмовлено.
Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 03.12.2019 року, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з  тих обставин, що через незаконне звільнення ОСОБА_1 відповідачем, позивачу були спричинені моральні страждання, оскільки ОСОБА_1 втратив дохід у виді заробітної плати від 4 800 грн. до 5 100грн., що було основним джерелом прибутку для нього, у 58-річному віці ОСОБА_1 залишився без роботи з джерелом для існування - пенсією у розмірі 1 452 грн., він та члени його сім`ї відчували матеріальний тягар через нестачу коштів, через що позивач вимушений був вживати додаткових зусиль. Крім того, позивач є особою з інвалідністю 3 групи, після звільнення з роботи погіршився стан його здоров`я.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з тим, що судом не було скасовано наказ відповідача про звільнення позивача з роботи, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 03.12.2019 року, в силу приписів ч.4 статті 82 ЦПК України. А саме, судовим рішенням у цивільній справі №751/2087/18 встановлено обставину незаконного звільнення позивача з роботи наказом відповідача від 26.01.2018 року №3-К про звільнення ОСОБА_1 з посади сторожа 31.01.2018 року за виявленої невідповідності працівника займаній посаді, відповідно до п.2 статті 40 КЗпП України. Оскільки, як зазначено судом, посада сторожа не передбачає перевірку кваліфікації, а перевірка знань з охорони праці та її незадовільна оцінка не є підставою для звільнення за п.2 ч.1статті 40 КЗпП України.     
      
Разом з тим, приймаючи до уваги положення ч.4 статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне. 

Відповідно до ч.1 статті 233 КЗПП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Згідно роз`яснень п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року ''Про практику розгляду судами трудових спорів'' (із наступними змінами), встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк.                    
Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.
Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обов`язки  сторін. 

Перевіряючи питання щодо дотримання позивачем строків звернення до суду з даним позовом, на виконання вищезазначених приписів норм права, які регламентують спірні правовідносини, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що питання дотримання позивачем строків звернення до суду з даним позовом суд першої інстанції не досліджував, ухваливши при цьому рішення по суті позовних вимог, про часткове задоволення вимог заявленого позову.           

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 22.10.2018 року у справі №751/2087/18 (а.с.6-11), яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 28.08.2019 року (а.с.78-81), встановлено, що ОСОБА_1 17.02.2018 року отримав поштою копію наказу про звільнення та трудову книжку.       
Як вбачається з матеріалів справи (а.с.3-4,14 (поштовий конверт)), з позовом до Управління Державного агентства рибного господарства у м.Києві та Київській області про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 звернувся до суду 23.11.2018 року, тобто, з пропуском встановленого ч.1 статті 233 КЗпП України тримісячного строку з дня, коли позивач дізнався про порушення свого права. Підстави для поновлення вказаного пропущеного позивачем строку звернення до суду з позовом, як це передбачено статтею 234 КЗпП України, відсутні, оскільки позивач при зверненні до суду не заявляв відповідного клопотання про поновлення даного строку. Крім того, по справі не встановлено поважних причин пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди.
                 
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції від 03.12.2019 року підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1, ч.2 статті 376 ЦПК України. При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне прийняти постанову про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Державного агентства рибного господарства у м.Києві та Київській області про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з пропуском позивачем визначеного статтею 233 КЗпП України строку звернення до суду з позовом, та відсутністю підстав для його поновлення.  

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                             П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Державного агентства рибного господарства у м.Києві та Київській області задовольнити частково. 

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 03 грудня 2019 року - скасувати. 

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Державного агентства рибного господарства у м.Києві та Київській області про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.    

Дата складення повної постанови - 24.11.2020 року.

Головуючий:                                                  Судді: