ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2020 р. 	Справа № 520/6992/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:                                        Бершова Г.Є.,
суддів:                                                            Катунова В.В., Ральченка І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2020 по справі № 520/6992/2020 (головуючий 1 інстанції Кухар М.Д.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01 жовтня 2017 року із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати пенсію за віком ОСОБА_1 з 01 жовтня 2017 року з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35% та відновити її у розмірі - 4702,69 грн.;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснювати виплату основного розміру пенсії за віком ОСОБА_1 з 01 жовтня 2017 року у розмірі 4702,69 грн.;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести нарахування і виплату надбавок, підчищень, індексації, які були встановлені у період з 01 жовтня 2017 року, згідно законодавства України з урахуванням основного розміру пенсії за віком - 4702,69 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2020 в задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що з 01.10.2017 Головним управлінням ПФУ в Харківській області проведено перерахунок пенсії позивача, відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", внаслідок якого відповідачем неправомірно зменшено оцінку страхового стажу з 1,35% до 1% за кожний рік страхового стажу. Вважає такий перерахунок неправомірний, оскільки законодавчі зміни щодо застосування коефіцієнту страхового стажу в 1% для призначення пенсії набрали чинності з 01.01.2018, а тому застосування відповідачем величини оцінки одного року страхового стажу в 1% суперечать ст.ст.22, 58 Конституції України, звужує зміст та обсяг прав позивача та не повинно на нього не поширюватися. Крім того наполягає, що за змістом п. 4-4 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» з 1 жовтня 2017 по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії слід застосовувати середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %, що зобов`язує відповідача перерахувати позивачу пенсію, обрахувавши її розмір за правилами ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» саме у той спосіб, про який просить позивач.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.   
Відповідно до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)  справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як підтверджено матеріалами справи, позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в пенсійному фонді та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 23.08.2017.
Позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою, якою просив не здійснювати перерахунок пенсії відповідно до п. 4.3 Розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV з 1 жовтня 2017 року із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %. 
Відповідач листом від 12.02.2020, повідомив, що з 01.10.2017 проведено автоматичні осучаснення раніше призначених пенсій відповідно до Законів України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням середньої заробітної плати в Україні за 2014-2016 роки в розмірі 3764,40 грн. та страхового стажу, один рік якого дорівнює 1 %.
У зв`язку із набранням чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 01 жовтня 2017 року Пенсійним фондом здійснено перерахунок пенсії із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %. Відповідачем перераховано пенсію з урахуванням оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 % замість 1,35 %. 
Не погоджуючись з вказаним позивач звернувся з даним позовом до адміністративного суду.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач, застосувавши при перерахунку пенсії позивача з 01.10.2017 величину оцінки одного року страхового стажу 1% (замість 1,35%), діяв правомірно, оскільки такий спосіб дій передбачено законом. Крім того, за висновком суду першої інстанції, зменшення величини одного року страхового стажу з 1,35% до 1% не призвело до зменшення розміру пенсії та не погіршило умов отримання пенсії позивачем.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.06.2003 №1058-IV (далі по тексту - Закон № 1058-IV) (в редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії за віком), за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону № 1058-ІV коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою: Кс = (См*Вс)/100%*12; Кс - коефіцієнт страхового стажу; См - сума місяців страхового стажу; Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі тільки в солідарній системі величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1,35 %, а за період участі в солідарній і накопичувальній системах пенсійного страхування - 1,08 %.
Частиною першою статті 27 Закону № 1058-ІV визначено, що розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 №2148-VІІІ (далі по тексту - Закон №2148-VІІІ) (в цій частині набрав чинності з 01.10.2017) внесено зміни до ч. 1 ст. 25 Закону № 1058-ІV та визначено, що за період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.
Крім того, п. 4 "Прикінцевих положень" Закону №1058-ІV доповнено пунктами 4-3 та 4-4.
Так, пунктом 4-3 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-ІV передбачено, що пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.
При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", збільшений на 79 гривень.
Відповідно до частини 4-4 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-ІV з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.
Таким чином, величина оцінки одного року страхового стажу повинна застосовуватись в розмірі 1,35 % лише у випадку призначення іншої пенсії за іншим законом, а не у разі перерахунку вже призначеної пенсії.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що пенсія призначена позивачеві відповідно до Закону №1058-ІV до набрання чинності Законом №2148-VІІІ. Відтак, пенсія позивача підлягала перерахунку з 1 жовтня 2017 року з урахуванням частини 4-3 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.
З 12 вересня 2017 року позивача було переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV, після чого жодних заяв про призначення іншого виду пенсії позивач до відповідача не подавав. Отже, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для застосування величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %, оскільки в даному випадку мав місце перерахунок вже призначеної пенсії, а не призначення іншого виду пенсії позивача.
Відповідно до абз. 2 пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону №2148-VIII у разі, якщо внаслідок перерахунку, проведеного відповідно до цього Закону, розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
Тобто, зменшення під час перерахунку позивачу пенсії величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35% до 1% не призвело до зменшення розміру пенсії позивача та не погіршило умов отримання пенсії позивачем.
Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. У п. 2.2 вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) (254к/96-ВР ).
Також, як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 25.01.2012 №3-рп/2012, зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.
Таким чином, законодавець має право в залежності від фінансової ситуації в державі зменшувати обсяг встановлених прав, але до тієї межі, за якою ставиться під сумнів сутність права на соціальний захист.
Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
При вирішенні спірних відносин колегією суддів враховано правову позицію  Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014, в якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
Колегія суддів зауважує, що норми Закону № 2148-ІІІ, згідно з якими проведено перерахунок пенсії позивача з 01.10.2017, не були визнані неконституційними, були чинними та підлягали застосуванню до спірних відносин щодо перерахунку пенсії позивача .
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліждені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2017 із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1% (замість застосованого при призначенні пенсії 1,35%) діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції Закону №2148-VІІІ), а відтак, відсутні підстави для визнання таких дій відповідача протиправними та зобов`язання провести перерахунок пенсії позивача з 01.10.2017 із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%.
При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що проведення перерахунку пенсії з 01.10.2017 зі зменшенням величини оцінки одного року страхового стажу в даному випадку не призвело до зменшення розміру пенсії позивача, яка ним отримувалась до перерахунку проведеного 01.10.2017, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням права на соціальний захист.
Такий висновок суду першої та апеляційної інстанцій узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.02.2020 по справі № 822/3781/17, яка є обов`язковою для врахування в силу ч.5 ст.242 КАС України.
Твердження позивача про те, що зміни пенсійної реформи щодо застосування при розрахунку пенсії 1% величини оцінки страхового стажу набрали чинності лише з 01.01.2018, тому не підлягають застосуванню до спірних відносин, колегія суддів вважає хибними, оскільки норми Закону № 2148-VІІІ про доповнення Закону № 1058-VІ пунктом 4-3, на підставі якого фактично проведено перерахунок пенсії позивача , набрали чинності саме з 01.10.2017.
Конституційний Суд України в Рішенні №1-рп/99 від 09.02.1999 у справі №1-7/99 зазначив, що дію в часі законів та інших нормативно-правових актів треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Перерахунок пенсії позивача із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1% здійснено з 01.10.2017, тобто з дати набрання чинності пунктом 4-3 Прикінцевих положень Закону №1058, що виключає зворотну дію закону в часі.
З огляду на викладене, доводи позивача щодо зворотньої дії в часі пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону України №1058 та порушення відповідачем у зв`язку із цим ст. 58 Конституції України є такими, що не відповідають встановленим судом дійсним обставинам у справі.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.
Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2020 по справі № 520/6992/2020 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		Г.Є. Бершов 	
Судді	   	І.М. Ральченко    В.В. Катунов