Ухвала
27 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 137/1647/19
провадження № 61-17142ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., 
Коротуна В. М.,
розглянувши касаційну ОСОБА_1 , подану адвокатом Кривошей Олександром Юрійовичем, на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 26 травня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до 
ОСОБА_2 про відшкодування збитків у розмірі 360 000,00 грн, завданих забезпеченням позову. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами у справі за участі ОСОБА_3 мали місце судові спори з приводу транспортного засобу марки «Renault Midlum 180» у цивільній справі № 153/837/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсним правочину, скасування державної реєстрації вказаного автомобіля за ОСОБА_1 . Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 09 вересня 2016 року на зазначений транспортний засіб був накладений арешт, у зв`язку з чим позивачка, власниця на той час автомобіля, тривалий час не мала можливості ним користуватися за призначенням, використовувати у підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку, надавати іншим особам у платне користування. Захід забезпечення позову скасований ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 08 квітня 2019 року. Через тривале збереження транспортного засобу без використання ОСОБА_1 за період з вересня 2016 року по вересень 2018 року (24 місяці) спричинені майнові збитки на суму 360 000,00 грн (упущена вигода), які вона просила суд стягнути на свою користь з відповідачки.
03 лютого 2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, де з посиланням на норму частини другої статті 
625 ЦК України, вона просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_2 ще додатково 18 197,26 грн - 3 % річних, 33 120,00 грн - інфляційних втрат, судові витрати у справі.
Рішенням Літинського районного суду Вінницького області від 26 травня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданих забезпеченням позову збитків відмовлено.
Скасовано накладені у цій справі 01 квітня 2020 року Вінницьким апеляційним судом заходи забезпечення позову у виді арешту квартири 
АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 . 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції,   ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 26 травня 
2020 року залишено без змін.
У листопаді 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 26 травня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року.
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України  однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - 
на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, як суду права, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах 
та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених 
у цій же статті ЦПК України. 
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом 
на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).  
Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову, у розмірі 
360 000,00 грн, 3 % річних -18 197,26 грн та інфляційних втрат - 33 120,00 грн.
Отже, справа № 137/1647/19 не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 
(2 102,00 грн х 250 = 525 500,00 грн). Справа № 137/1647/19 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Зазначена справа є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.
Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин, які передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі або у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки представник  ОСОБА_1 - адвокат Кривошей О. Ю. подав касаційну скаргу на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Кривошей Олександром Юрійовичем, на рішення Літинського районного суду Вінницької області 
від 26 травня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду 
від 19 жовтня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає. 
Судді:	М. Є. Червинська      С. Ю. Бурлаков     В. М. Коротун