КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М            У К Р А Ї Н И
 
01 жовтня 2020 року                                                                                  м. Київ
 
Унікальний номер справи № 761/20750/13-ц
 Апеляційне провадження № 22-ц/824/11920/2020
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:  головуючого - Левенця Б.Б.,
суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,
за участю секретаря судового засідання - Добровольської Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» Шевченка Андрія Миколайовича на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року, постановлену під головуванням судді Піхур О.В., у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на дії державного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , головний державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Руденко Юрій Олексійович, -
 
 в с т а н о в и в :
 
У червні 2019 року заявник Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати неправомірними дії головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - Шевченківського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві) Руденка Ю.О. при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 20 травня 2019 року; скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 20 травня 2019 року; зобов`язати головного державного виконавця Шевченківського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Руденка Ю.О. відкрити виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 761/20750/13-ц, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 29 вересня 2016 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» коштів в розмірі 28 970,53 грн. в порядку повороту виконання заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня 2012 року. 
Скаргу мотивовано тим, що 12 серпня 2016 року Шевченківським районним судом м. Києва було вирішено цивільну справу за заявою ПАТ «Родовід Банк», заінтересована особа: ОСОБА_1 , про поворот виконання заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» коштів у розмірі 28 970,53 грн. 10 травня 2019 року ПАТ «Родовід Банк» звернувся до Шевченківського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження. 20 травня 2019 року головним державним виконавцем Шевченківського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Руденком Ю. О. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 6 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у виконавчому документі відсутня дата народження боржника. 27 травня 2019 року ПАТ «Родовід Банк» отримано повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу, при цьому, державним виконавцем не враховано, що пункт 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача надано право одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідних для проведення виконавчих дій пояснень, довідок та іншої інформації, у тому числі і конфіденційної. На думку заявника, державний виконавець має всі законодавчі підстави для отримання відомостей щодо дати народження боржника та може самостійно звернутися до відповідних органів державної влади з відповідними запитами (а.с. 1-6).
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року у задоволенні скарги ПАТ «Родовід Банк» відмовлено. Стягнуто з ПАТ «Родовід Банк» в дохід держави судові витрати в розмірі 768,40 грн. (а.с. 39, 41-44). 
Не погодившись з ухвалою районного суду, 27 вересня 2019 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Родовід Банк» Шевченко А.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити скаргу на дії державного виконавця (а.с. 46-51).
На обґрунтування скарги зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для його повернення державним виконавцем без прийняття до виконання. Зазначав, що відповідні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц, від 26 грудня 2018 року у справі № 61-1115св18, від 27 грудня 2018 року у справі № 469/1357/16-ц, відповідно до яких, відсутність у виконавчому листі певних даних про особу боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження. Вважав, що судом першої інстанції було не в повній мірі застосовано норми державного законодавства, не вивчено докази та не проведено правильну правову оцінку дій державного виконавця відповідно до законодавства.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу виключно у частині розподілу судових витрат, а саме скасувати оскаржувану ухвалу в частині стягнення з ПАТ «Родовід Банк» на користь держави судового збору у розмірі 768,40 грн., а в іншій частині ухвалу від 17 вересня 2019 року залишити без змін (а.с. 66-70).
Постановою Київського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року апеляційну скаргу задоволено частково. Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року в частині вирішення питання розподілу судових витрат скасовано. В решті ухвалу залишено без змін (а.с. 82-90).
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2020 року касаційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Родовід Банк» задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року скасовано, справу передано на розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 153-156).
14 і 30 вересня 2020 року ОСОБА_1 подав до суду пояснення по справі, в яких просив взяти до уваги доводи цих пояснень, надати їм правову оцінку та врахувати правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 806/2273/17, та від 27 листопада 2018 року у справі № 806/1376/17 (а.с. 168-172, 184-186).
  
В судовому засіданні заінтересована особа - ОСОБА_1 заперечував проти апеляційної скарги, зазначав, що при першому апеляційному перегляді цієї справи суд надав правильну правову оцінку обставинам по справі.
Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, проте, були сповіщені належним чином, про що у справі наявні докази (а.с. 162-167, 178-183).
Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.
 
Відмовивши у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що дії та повідомлення головного державного виконавця прийняті в межах вимог Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, інформація про дату народження боржника - фізичної особи має бути обов`язково вказана у виконавчому листі для можливості відкриття виконавчого провадження і з`ясування цієї інформації не може бути перекладено на виконавця, тому посилаючись ч.1 ст. 432 ЦПК України зазначив, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Колегія суддів не погодилась з такими висновками суду виходячи з наступного.
 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 29 вересня 2016 року Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист у справі № 761/20750/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» коштів в розмірі 28 970,53 грн. в порядку повороту виконання заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня 2012 року у цивільній справі № 2-12806/11 (а.с. 53).
20 травня 2019 року головним державним виконавцем Шевченківського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Руденком Ю.О. вищевказаний виконавчий лист повернуто без прийняття до виконання на підставі пункту 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в ньому не зазначена дата народження боржника (а.с. 55).
27 травня 2019 року ПАТ «Родовід Банк» отримано повідомлення Шевченківського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання (а.с. 54).
 
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону, чинній на час винесення державним виконавцем повідомлення), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом ч. 1 ст. 4  Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону, чинній на час винесення державним виконавцем повідомлення) у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
У пункті 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону, чинній на час винесення державним виконавцем повідомлення)  передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону, чинній на час винесення державним виконавцем повідомлення) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону, чинній на час винесення державним виконавцем повідомлення) виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Скасовуючи постанову Київського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року та  передаючи справу на розгляд до суду апеляційної інстанції Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 29 липня 2020 року посилався на правову позицію, викладену у наступних постановах (а.с. 153-156).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц (провадження № 61-331св18) зроблено висновок, що «згідно з ч. 1 та 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Пунктом 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Тому відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання».
Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 219/7439/14-ц (провадження № 61-31681св18) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 травня 2019 року у справі № 813/2125/16 (адміністративне провадження № К/9901/21841/18).
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 487/3774/16-ц (провадження                                                 № 61-42083св18) зробив аналогічний висновок з посиланням на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 21 травня 2014 року у справі № 6-45цс14.
Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).
Таким чином, сама лише відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання.
У поясненнях ОСОБА_1  зазначив, що правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 806/2273/17, від 22 квітня 2020 року у справі № 641/7824/18 та від 27 листопада 2018 року у справі № 806/1376/17 підлягають врахуванню під час нового апеляційного розгляду цієї справи, оскільки ці постанови ухвалені у подібних правовідносинах та за подібних обставин. Звертав увагу на те, що правовий висновок про обов`язковість врахування судами в подібних справах саме пізнішої правової позиції Верховного Суду викладено в постанові від 31 березня 2020 року у справі № 910/11383/19, а також постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 127/2209/18, від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 (а.с. 168-172, 184-186).
Колегія суддів перевірила доводи ОСОБА_1 , вказані правові позиції  Верховного Суду та зазначила наступне.
У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 березня 2020 року у справі № 806/2273/17 та від 27 листопада 2018 року у справі № 806/1376/17 зроблено висновки, що дії виконавця щодо повернення виконавчого документа без прийняття до виконання у зв`язку з відсутністю у виконавчому документі даних про стягувача чи боржника, зокрема коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України або реєстраційного номеру облікової картки платника податків, є правомірними. Державний виконавець має право на безпосередній доступ до баз даних і реєстрів, але таке право не є обов`язком виконавчого органу, а навпаки, вказане право відповідач використовує добровільно,  виходячи  з  власних  інтересів.
Доводи ОСОБА_1 щодо обов`язковості врахування судами в подібних спорах саме пізнішої правової позиції Верховного Суду колегія суддів відхилила з огляду на те, що у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17  та 03 липня 2019 року у справі № 127/2209/18, на які він посилався, Велика Палата зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.
Тобто вказані висновки щодо застосування пізнішої позиції стосуються лише правових позицій Великої Палати Верховного Суду. Натомість у даному разі ставиться питання щодо застосування правової позиції Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду.
Колегія суддів на виконання вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України врахувала вищенаведені висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду та у відповідності до ч. 1 ст. 417 ЦПК України взяла до уваги висновки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції від 29 липня 2020 року саме по цій справі, які були підставою для скасування постанови Київського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року та є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Інші доводи заінтересованої особи - ОСОБА_1 зводяться до незгоди із судовим рішенням Верховного Суду по цій справі
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документу без прийняття до виконання, а тому скарга уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Родовід Банк» Шевченка А.М. є обґрунтованою. 
Вимога скаржника про зобов`язання головного державного виконавця Шевченківського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Руденка Ю.О. відкрити виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 761/20750/13-ц, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 29 вересня 2016 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» коштів в розмірі 28 970,53 грн. в порядку повороту виконання заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня 2012 року задоволенню не підлягає з огляду на те, що суд не може підміняти виконавчу службу та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Вирішення питання щодо відкриття виконавчого провадження віднесено до компетенції виконавця.
Таким чином, суд першої інстанції доводи скаржника не перевірив та оцінки їм не надав, тому оскаржувана ухвала не може вважатись законною і обґрунтованою, підлягає скасуванню із ухваленням постанови про задоволення скарги частково. 
Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.
 
Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-
 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» Шевченка Андрія Миколайовича - задовольнити частково. 
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року - скасувати, постановити нове судове рішення.
Скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на дії державного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , головний державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Руденко Юрій Олексійович задовольнити частково.
Визнати незаконними дії головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Руденка Юрія Олексійовича при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 20 травня 2019 року.
Скасувати повідомлення головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Руденка Юрія Олексійовича про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 20 травня 2019 року.
У задоволенні іншої частини вимог скарги відмовити.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення - 02 жовтня 2020 року.

Судді Київського апеляційного суду:                                          Б.Б. Левенець

                                                                                                          В.М. Ратнікова

О.В. Борисова