ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8490/20 Справа № 201/1077/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.
 
за участю секретаря судового засідання – Бондаренка В.В.

 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи, ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи (третя особа - ОСОБА_2 , Південно-Східне міжрегіональне управління юстиції Міністерства юстиції (м.Дніпро)) про визнання нелегітимними та незаконними засідання обласної ради Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи проведені 22.01.2016р. та 06.02.2016р., про визнання недійсними та скасування рішення обласної ради Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи від 22.01.2016р., які були оформлені Протоколом №1 обласної ради Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи від 22.01.2016р., про визнання недійсними та скасування рішення обласної ради Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи від 06.02.2016р., які були оформлені Протоколом №1 обласної ради Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи від 06.02.2016р., про визнання нелегітимною та незаконною ХІІ позачергову конференцію Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи, що проводилась 27.02.2016р. в м. Дніпропетровську, по вул. Набережна Перемоги, 9-Б та була оформлена Протоколом від 27.02.2016р., про визнання недійсними повністю та скасування рішень ХІІ позачергової конференції Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи від 27.02.2016р., які були оформлені Протоколом ХІІ позачергової конференції Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи від 27.02.2016р. та за позовом третьої особи ОСОБА_2 до Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи (третя особа - ОСОБА_1 ) про визнання недійсними рішення засідання обласної ради Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи від 17.03.2016р., про визнання недійсними рішення ХІІ звітно-виборчих зборів уповноважених Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи від 15.04.2016р., про визнання недійсним рішення ХІІ звітно-виборчої конференції Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи від 24.06.2016р., -
        
В С Т А Н О В И Л А :

       23 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи про визнання нелегітимними та незаконними засідань від 22.01.2016 р. Та 06.02.2016 р., визнання недійсними та скасування рішень від 22.01.2016 р. Та 06.02.2016 р., визнання нелегітимною та незаконною ХІІ позачергової конференції від 27.02.2016 р., про визнання недійсними та скасування рішень ХІІ позачергової конференції від 27.02.2016 р. 
       Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є членом Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи, яка на його думку є відокремленим підрозділом Громадської організації «Українське товариства охорони природи» і входить до її складу. В своій діяльності Дніпропетровська обласна організація Українського товариства охорони природи керується статутом Українського товариства охорони природи, а в період з 1993 по 2009 роки мала свій власний статут. 
Позивачу стало відомо, що 27 лютого 2016 року було проведено ХІІ позачергову конференцію Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи. На думку позивача, вказана конференція була скликана та проведена з грубим порушенням статуту та положення «Про Дніпропетровську обласну раду Українського товариства охорони природи», затвердженого ХІ конференцією організації 21 квітня 2011 року. 
       Так, рішення про скликання позачергової конференції 27 лютого 2016 року було прийнято на засіданні обласної ради організації, яке відбулось 22 січня 2016 року чи 06 лютого 2016 року (протокол №1). При цьому, це засідання обласної ради організації не скликалось уповноваженними особами, на засіданні обласної ради організації були присутні лише 3 її члени із загальної кількості 39, президією обласної ради Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи не приймалось рішення ні про скликання цього засідання обласної ради, ні про проведення ХІІ позачергової конференції товариства на 27 лютого 2016 року, не затверджувались матеріали та пропонований порядок денний конференції. Сама ХІІ позачергова конференція організації 27 лютого 2016 року є нелегітимною, оскільки згідно протоколу конференції в ній взяли участь 56 осіб, проте лише 3 з цих осіб є членами Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи, а решта – сторонніми особами. 
       Таким чином, і засідання обласної ради організації, і ХІІ позачергова конференція 27 лютого 2016 року проведені з порушеннями, є незаконними і порушують конституційне право як позивача, так і інших членів товариства, на свободу об`єднання у громадські організації для здійснення і захисту своїх прав і свобод та задоволення політичних, економічних, соціальних, культурних та інших інтересів, передбачене ст.36 Конституції України.
       У зв`язку з викладеним позивач (з урахуванням уточнених позовних вимог) просив: 
–визнати нелегітимними та незаконними засідання обласної ради Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи від 22 січня 2016 р. та 06 лютого 2016 р.
–визнати недійсними повністю та скасувати прийняті рішення на засіданні обласної ради Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи від 22 січня 2016 р. 
–визнати недійсними повністю та скасувати прийняті рішення на засіданні обласної ради Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи від 06 лютого 2016 р. 
–визнати нелегітимною та незаконною ХІІ позачергову конференцію Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи від 27 лютого 2016 р., 
–визнати недійсними повністю та скасувати прийняті ХІІ позачерговою конференцію Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи від 27 лютого 2016 р.

Не погодившись із позовом, третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Дніпропетовської обласної організації Українського товариства охорони природи. 
В позовній заяві зазначав, що він з 2006 року є членом Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи, а з 2011 року також є членом обласної ради цієї організації. 
Дніпропетровська обласна організація Українського товариства охорони природи є окремою юридичною особою та самостійною громадською організацією, що підтверджується відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Також він заперечував факт втрати чинності статутом Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи у 2009 році, у зв`язку з тим, що Українське товариство охорони природи є іншою юридичною особою, що не могла приймати рішення щодо статутного документу Дніпропетровської облорганізації, а також через те, що державна реєстрація припинення чинності цього статуту ніколи не здійснювалась.
27 лютого 2016 року проведено ХІІ позачергову конференцію Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи, яка відбулась у відповідності до Статуту Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи.
Рішенням обласної ради Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи від 26 березня 2009 року було відроджено Дніпропетровську міську організацію товариства охорони природи, згідно статуту якої, члени вказаної організації є членами Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи. 
Рішенням обласної ради Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи від 04 березня 2010 року було затверджено положення про порядок виборів делегатів конференції Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи. Згідно вказаного положення було встановлено квоти для обрання делегатів конференції Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи – 50 делегатів від Дніпропетровської міської організації товариства охорони природи, по 2 делегати від інших місцевих осередків товариства та додатково по 1 делегату на кожну повну тисячу індивідуальних членів в такому осередку.
За зверненням Дніпропетровської міської організації товариства охорони природи, її відокремлених підрозділів та районних організацій обласною радою Дніпропетровській обласної організації Українського товариства охорони природи було скликано позачергову ХІІ конференцію товариства на 26 лютого 2016 року.
В лютому 2016 року відбулись засідання районних та міських організації, на яких обрали делегатів на обласну конференцію (по 2 делегати від кожної організації, а разом – 20 делегатів). 27 лютого 2016 року відбулась ХІ звітно-виборча конференція Дніпропетровської міської організації товариства охорони природи, на який було обрано 50 делегатів на обласну конференцію від імені міської організації. Усього в ХІІ позачерговій конференції Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи брали участь 56 з 70 делегатів.
Відповідно до рішення ХІІ позачергової конференції Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи було достроково припинено повноваження обласної ради товариства та її президії, обрано новий склад ради та виконувача обов`язків керівника організації – ОСОБА_2 (третю особу з самостійними вимогами).
Після цього, 17 березня 2016 року відбулось засідання попереднього складу обласної ради Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи оформлене протоколом, який має 2 редакції. На засіданні було прийнято рішення про виключення ОСОБА_2 зі складу товариства, про переобрання заступника голови Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи та про скликання 15 квітня 2016 року ХІІ звітно-виборчих зборів уповноважених вказаної організації (перша редакція протоколу) чи про скликання 24 червня 2016 року ХІІ звітно-виборчої конференції цієї організації (друга редакція протоколу).
Вказані рішення третя особа ОСОБА_2 вважає незаконними з мотивів того, що на час проведення засідання повноваження цього складу обласної ради товариства вже були припинені рішенням ХІІ позачергової конференції від 27 лютого 2016 року, крім того, були відсутні будь-які підстави для його виключення з членів організації.
Після цього, 15 квітня 2016 року відбулись ХІІ звітно-виборчі збори уповноважених Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи. На думку третьої особи ОСОБА_2 . ХІІ звітно-виборчі збори уповноважених від 15 квітня 2016 року є незаконними, оскільки діяльність такого органу управління організацією взагалі не передбачена статутом товариства.
Що ж до ХІІ звітно-виборчої конференції Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи 24 червня 2016 року, третя особа ОСОБА_2 вказує, що ця конференція була скликана неповноважним органом – Всеукраїнською радою Українського товариства охорони природи, яка є керівним органом іншої організації, не уповноваженою на такі дії згідно статуту Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи. До участі в цій конференції не була допущена більшість членів товариства, у зв`язку з чим ОСОБА_2 вважає її проведення незаконним.
У зв`язку з викладеним, в своїй позовній заяві третя особа з самостійними вимогами просить визнати недійсними: рішення засідання обласної ради Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи від 17 березня 2016 року, рішення ХІІ звітно-виборчих зборів уповноважених від 15 квітня 2016 року та рішення ХІІ звітно-виборчої конференція від 24 червня 2016 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи(третя особа -  ОСОБА_2 , Південно-Східне міжрегіональне управління юстиції Міністерства юстиції (м.Дніпро)) про визнання нелегітимними та незаконними засідання обласної ради Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи проведені 22.01.2016р. та 06.02.2016р., про визнання недійсними та скасування рішення обласної ради Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи від 22.01.2016р., які були оформлені Протоколом №1 обласної ради Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи від 22.01.2016р., про визнання недійсними та скасування рішення обласної ради Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи від 06.02.2016р., які були оформлені Протоколом №1 обласної ради Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи від 06.02.2016р., про визнання нелегітимною та незаконною ХІІ позачергову конференцію Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи, що проводилась 27.02.2016р. в м. Дніпропетровську, по вул. Набережна Перемоги, 9-Б та була оформлена Протоколом від 27.02.2016р., про визнання недійсними повністю та скасування рішень ХІІ позачергової конференції Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи від 27.02.2016р., які були оформлені Протоколом ХІІ позачергової конференції Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи від 27.02.2016р.  відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи (третя особа - ОСОБА_1 ) про визнання недійсними рішення засідання обласної ради Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи від 17.03.2016р., про визнання недійсними рішення ХІІ звітно-виборчих зборів уповноважених Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи від 15.04.2016р., про визнання недійсним рішення ХІІ звітно-виборчої конференції Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи від 24.06.2016р Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони (третя особа – ОСОБА_1 ) про визнання недійсними рішень задоволено.

Визнано недійсними рішення обласної ради Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи від 17 березня 2016 року, рішення ХІІ звітно-виборчих зборів уповноважених Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи від 15 квітня 2016 року та рішення ХІІ звітно-виборчої конференція Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи від 24 червня 2016 року.

Не погодившись з судовим рішенням Дніпропетровська обласна організація Українського товариства охорони природи та ОСОБА_1 звернулися до суду з апеляційними скаргами.

В обґрунтування апеляційної скарги Дніпропетровська обласна організація Українського товариства охорони природи  посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.В своїй скарзі Дніпропетровська обласна організація Українського товариства охророни природи зазначала, що суд безпідставно не врахував визнання позову ОСОБА_1  відповідачем, не ухвалив рішення на підставі визнання позову чи не постановив ухвалу про відмову у прийнятті визнання позову. 
Вказувала, що висновок суду першої інстації про самостійний статус Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи є помилковим, не відповідає відомостям Реєстру громадських організацій, крім того вже з самої назви організації можна дійти вивсновку про її належність до складу відокремлених підрозділів Українського товариства охорони природи. 
Також апелянт не погоджується з висновком суду про чинність статуту Дніпропетовської обласної організації Українського товариства охорони природи на час виникнення спірних правовідносин, оскільки цей статут був скасований організацією вищого рівня про що було повідомлено реєстраційний орган, при цьому, на думку апелянта, не було необхідності проводити державну реєстрацію припинення чинності цього статуту.
       В своїй апеляційній скарзі Дніпропетровська обласна організація Українського товариства охорони природи вказувала, що засідання обласної ради, на якому було скликано спірну ХІІ позвергову конференцію товариства на 27 лютого 2016 року було неправомочним, оскільки рішення про скликання цього засідання було прийнято особою, що на той час вже була звільнена з посади заступника голови президії обласної ради товариства, президія обласної ради не скликала цього засідання і не завтерджувала матеріали до нього, в самому засідання взяли участь лише 3 з 39 членів обласної ради Товариства, хоча згідно Положення про обласну раду Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорон природи, для повноважності засідання обласної ради в ньому має брати участь більше половини від її складу. У зв`язку зі скликанням ХІІ позачергової конференції товариства 27 лютого 2016 року не повноважним органом, участю в ній осіб, які не є членами товариства, сама ця конференція була нелегітимною, а її рішення – незаконними. Крім того, апелянт заперечував сам факт проведення цієї конференції та стверджував, що судом першої інстанції було прийнято докази проведення цього заходу після проведення підготовчого засідання з порушенням ЦПК України, а самі ці докази не відповідають вимогами законодавства і є недосотвірними.
Також апелянт не погоджувався з висновками суду першої інстанції про незаконність ХІІ звітно-виборчої конференції Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи 24 червня 2016 року, оскільки ця конференція правомірно скликана Всеукраїнською радою Українського товариства охорони природи, в ній взяла участь більшість членів обласної організації, за результатами проведення цієї конференції державним реєстратором проведені реєстраційні дії щодо реєстрації складу керівного органу організації. 
Окремо апелянт заперечував щодо висновків суду першої інстанції про неможливість достовірно встановити склад членів Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи, оскільки всі реєстри членів за підписом чинного керівника цієї організації до суду було надано.
Дніпропетровська обасна організація Українського товариства охорони природи в своїй скарзі просила скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2020 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи та хувалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

ОСОБА_1 в своїй аппеляційній скарзі вказував, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетовська є незаконним втручанням органу державної влади в діяльність громадської організації, яке протиправно визначає, яким саме статутом має керуватись ця організація в своїй діяльності. Судом першої інстанції не було враховано, що засідання обласної ради товариства, на якому було скликано спірну ХІІ позвергову конференцію товариства на 27 лютого 2016 року, було неправомочним через відсутність кворуму та його скликання неуповноважною особою, відповідно, нелегітимною була і сама ця конференція, в якій, до того ж, брали участь особи, що не є членами Дніпропетровської облсної організації Українського товариства охорони природи. 
Апелянт ОСОБА_1 вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову в позові ухвалене з порушенням процесуальних норм, оскільки порушує визначені завдання цивільного судочинства, не відповідає фактичним обставинам справи, не відповідає засадам справедливості та неупередженості.
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду про відмову в позові з мотивів недоведення поорушення його прав, оскільки спірними заходами були порушені його права на участь в управлінні громадською організацією. При цьому, відповідно до практики Верховного Суду суд повинен був сам обрати норму права, яка регулює спірні правовідносини, і не міг відмовити в позові лише через посилання позивача на інші норми права. 
Також ОСОБА_1 вважає помилковим застосування до спірних відносин рішення Європейського Суду з прав людини у справі Lovric проти Хорватії (заява №38458/15) від 04 квітня 2017 р.
Додатково в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказувалось на безпідставне неврахування судом першої інстанції Положення про обласну раду Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорон природи, відомостей Реєстру громадських організацій, доказів щодо переліку членів Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи на час виникнення спірних правовідносин.
ОСОБА_1 просив скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2020 року та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог до Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи та відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи.

Третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_2 подав заперечення на апеляційні скарги, в яких зазначив, що суд першої інстанції не здійснював втручання в діяльність громадської організації під час розгляду справи, а виконував покладену на нього функцію вирішення цивільного спору між учасниками спірних правовідносин, що і є основою правосуддя. Судом було дотримано процесуальні норми при розгляді цивільної справи, висновки суду відповідають обставинам справи, при цьому судом першої інстації було вірно застосовані норми матеріального права. 
Суд першої інстанції не постановляв ухвали про відмову у визнанні первісного позову, оскільки відповідач відповідної письмової заяви про визнання позову не подавав і взагалі не надав відзив на первісний позов. При цьому в своєму рішенні суд першої інстанції надав оцінку усним заявам представинкам відповідача, в яких той погоджувався з позовними вимогами ОСОБА_1 , і обґрунтовано дійшов висновку, що такі пояснення можуть порушувати права і законні інтереси інших учасників справи. 
Третя особа з самостійними вимогами вказувала, що статус Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи як окремої юридичної особи та самостійної організації з власним статутом підтверджується як відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, так і матеріалами реєстраційної справи товариства, дослідженими судом першої інстанції.
ОСОБА_2 звертав увагу апеляцйного суду, що Дніпропетровська облсна організація Українського товариства охорони природи в своїй скарзі порушує питання щодо незаконності рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в частині, яка нею не оскаржується, а ОСОБА_1 завяляє підстави позовних вимог, що не заявлялись ним в суді першої інстанції. При цьому, згідно практики Верховного Суду дійсно суд має самостійно обирати правові норми, що регулюють спірні відносини, але це не означає що він може за позивача визначити, які саме його права та інтереси могли бути порушенні в цих правовідносинах.
ОСОБА_2 також звертав увагу в своїх поясненнях, що прийняття судом першої інстанції від нього додаткових доказів відбулось відповідно до вимог ЦПК України. Поважність подання цих доказів в судовому засіданні була обумовлена тим, що ці докази були подані на спростування додаткових доказів, які були прийняти судом від іншої сторони вже після закінчення підготовчого провадження. У зв`язку з цим такі дії суду мали на меті забезпечення рівності сторін та однакових для них можливостей у доведенні своїх вимог та заперечень.
У зв`язку з цим третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_2 просив залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська без змін.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного. 
Судом першої інстанції встановлено, що Дніпропетровська обласна організація Українського товариства охорон природи була зареєстрована Управлінням юстиції Дніпропетровської обласної державної адміністрації 18 липня 1993 р. 
Згідно свідоцтва про реєстрацію статуту громадського об`єднання від 18 липня 1993 року цього дня зареєстровано Дніпропетровську обласну організацію Українського товариства охорони природи, територія на яку поширюється діяльність об`єднання – Дніпропетровська область, керівний орган об`єднання – обласна рада УТОП, м. Дніпропетровськ, Набережна Перемоги, 38, основна мета діяльності – здійснення практичних природоохоронних заходів, участь в розробці екологічних програм Придніпров`я, попередження екологічних порушень.
Відповідно до п. 1 статуту Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи Дніпропетровське обласне товариство охорони природи (далі – Товариство) є благодійною добровільною благодійною організацією, що має на меті розробку програм та проведення комплексу заходів по збереженню та відтворенню сприятливого для життя оточуючого природного середовища, збереження здоров`я мешканців Дніпропетровщини, здійснення просвітньої діяльності, захист екологічних прав громадян, участь у заходах по охороні природи, раціональному використанню природних багатств, реалізації екологічної політики України , сприяння розвитку творчої ініціативи і використанню науково-технічного потенціалу суспільства для здійснення його екологічних пріоритетів, виховання дбайливого відношення громадян до природи у сфері виробництва і побуту.
Згідно п.4 вказаного статуту товариство, має відокремлене майно і самостійний баланс, користується правами юридичної особи, має печатку і штамп зі своїм найменуванням, рахунок у банку.
Згідно п.5 статуту Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи товариство здійснює свою діяльність в межах Дніпропетровської області. Місцезнаходження центральних органів Товариства – місто Дніпропетровськ (зараз – міста Дніпро).
Відповідно до абз.1 п.17 статуту вищім керівним органом Товариства є конференція, яка скликається Обласною радою один раз на п`ять років.
Згідно п.30 статуту ліквідація товариства здійснюється на підставі рішення конференції або рішення суду. 
Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про те, що Дніпропетровська обласна організація Українського товариства охорони природи є окремою юридичною особою, яка має організаційно-правову форму – громадська організація та код ЄДРПУ – код ЄДРПОУ 03920310.
Обласною радою Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи рішенням від 04 березня 2010 року було затверджено положення про порядок виборів делегатів конференції Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи, яка встановлювала порядок обрання делегатів на чергові та позачергові конференції.
Згідно вказаного положення було встановлено квоти для обрання делегатів конференції Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи – 50 делегатів від Дніпропетровської міської організації товариства охорони природи, по 2 делегати від інших місцевих осередків товариства та додатково по 1 делегату на кожну повну тисячу індивідуальних членів в такому осередку.
06 лютого 2016 року відбулось засідання обласної ради Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи, оформлене протоколом № 1, на якому було ухвалено рішення скликати ХІІ позачергову конференцію Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи на 27 лютого 2016 року о 14 годині 30 хвилин за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, 9/Б, запропонувати наступний порядок денний конференції: «1. Про відновлення демократичних засад управління Дніпропетровською обласною організацією Українського товариства охорони природи. 2. Про внесення змін до складу керівних органів Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи». Вказаним рішенням також визначено, що делегати ХІІ позачергової конференції обираються за нормами представництва, визначеними Положенням про порядок виборів делегатів конференції Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи, затвердженим рішенням обласної ради товариства від 04 березня 2010 р.
Про проведення ХІІ позачергової конференції Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи 26 лютого 2016 року було повідомлено шляхом публікації у всеукраїнській громадській газеті «Європейський Час» №1 за 2016 рік від 11 лютого 2016 року. 
25 лютого 2016 року відбулось позачрегове засідання президії обласної ради Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи під головуванням ОСОБА_3 . На вказаному засіданні було прийнято рішення про проведення внутрішнього розслідування обставин скликання позачергової ХІІ конференції 27 лютого 2016 року, про проведення наступного засідання президії 26 лютого 2016 року та про призупинення членства в Дніпропетровській обласній організації Українського товариства охорони природи ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 
27 лютого 2016 року відбулась ХІІ позачергова конференція Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи, в якій взяли участь 56 з 70 делегатів. 
Відповідно до рішення цієї ХІІ позачергової конференції Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи було достроково припинено повноваження обласної ради товариства та її президії, обраний у 2011 році, обрано новий склад ради та виконувача обов`язків керівника організації – ОСОБА_2 (третю особу з самостійними вимогами). Крім того, було прийнято рішення провести ХІІІ звітно-виборчу конференцію Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи не пізніше 21 квітня 2016 року. 
17 березня 2016 року обласною радою Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи у складі, обраному ХІ звітно-виборчою конференцією 21 квітня 2011 року, було проведене засідання.
На вказаному засіданні було прийнято рішення про скликання ХІІ звітно-виборчих зборів уповноважених на 15 квітня 2016 року та затверджено їх пропонований порядок денний, виведено третю особу ОСОБА_2 зі складу обласної ради товариства та виключено з числа членів товариства.
На засіданні обласної ради товариства 24 березня 2016 року затверджено уточнену редакцію протоколу від 17 безрезня 2016 року. Згідно уточненої редакції, ухвалено рішення про проведення 24 червня 2016 року ХІІ звітно-виборчої конференції Дніпропетровської обласної організації Українського товариства хорони природи та затверджено її пропонований порядок денний. Встановлено, що у зв`язку з відсутністю у Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи місцевих осередків делегатами кнференції є всі члени товариства у складі 56 осіб.
15 квітня 2016 року відбулись ХІІ звітно-виборчі збори уповноважених Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи, які затвердили доповідь президії обласної ради та ревізійної комісії товариства, обрали новий склад обласної ради та ревізійної комісії товариства.
24 червня 2016 року відбулась ХІІ звітно-виборча конференція Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи, в якій згідно протоколу взяли участь 48 делегатів. Рішенням цієї конференції було затверджено доповідь президії обласної ради та ревізійної комісії товариства, обрано новий склад обласної ради та ревізійної комісії товариства. 28 липня 2016 року на підставі цих документів було проведено державну реєстрацію змін до складу керівних органів Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи.

Суд першої інстанції ухвалюючи судове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог, виходив з мотивів недоведеності порушення його прав.

Задовольняючи позов третьої особи з самостійними вимогами, суд першої інстанції виходив з того, що рішення обласної ради Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи від 17 березня 2016 року визнанні недійсними у зв`язку з їх прийняттям неуповноваженим органом (повноваження цього складу обласної ради Товариства були припинені позачерговою конференцією від 27 лютого 2016 року), та у зв`язку порушенням права третьої особи на членство в товаристві. 
Рішення ХІІ звітно-виборчих зборів уповноважених Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи від 15 квітня 2016 року визнані недійсними у зв`язку з тим, що існування такого органу і прийняття ним рішення з приводу обрання керівних та контрольних органів Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи не передбачене статутними документами товариства, а рішення ХІІ позачергової конференції Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи від 26 червня 2016 року визнані недійсними у зв`язку з тим, що вони були скликані неуповноваженим органом, склад делегатів конференції був визначений з порушенням статуту. При цьому, такі рішення порушували передбачене статутом право третьої особи з самостійними вимогами на участь в управлінні товариством.

Така позиція суду першої інстанції правильна, виходячи з наступного. 

Згідно ч. 1 ст. 314 Цивільного кодексу України захищається особисте немайнове право на об`єднання в громадські організації. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадські об`єднання» громадські об`єднання діють згідно принципу самоврядності, який відповідно до ч. 3 цієї статті передбачає право членів (учасників) громадського об`єднання самостійно здійснювати управління діяльністю громадського об`єднання відповідно до його мети (цілей), визначати напрями діяльності. 
Частина 1 ст. 3 ЗУ «Про громадські об`єднання» встановлено поняття принципу утворення і діяльності громадських об`єднань. Так, громадські об`єднання утворюються і діють зокрема на принципах 1) добровільності, 2) самоврядності; 3) вільного вибору території діяльності; 4) рівності перед законом; 5) відсутності майнового інтересу їх членів (учасників); 6) прозорості, відкритості та публічності. Згідно з ч. 2 цієї статті добровільність передбачає право особи на вільну участь або неучасть у громадському об`єднанні, у тому числі в його утворенні, вступі в таке об`єднання або припиненні членства (участі) в ньому. За приписами ч.3 ст. 3 ЗУ «Про громадські об`єднання» самоврядність передбачає право членів (учасників) громадського об`єднання самостійно здійснювати управління діяльністю громадського об`єднання відповідно до його мети (цілей), визначати напрями діяльності.
Згідно ч. 1 ст.11 Закону України «Про громадські об`єднання» статут громадського об`єднання має містити відомості про: 4) повноваження керівника, вищого органу управління, інших органів управління (далі – керівні органи) громадського об`єднання, порядок їх формування та зміни складу, термін повноважень, а також порядок визначення особи, уповноваженої представляти громадське об`єднання, та її заміни (для громадських об`єднань, що не мають статусу юридичної особи). 5) періодичність засідань і процедуру прийняття рішень керівними органами громадського об`єднання, у тому числі шляхом використання засобів зв`язку»
Таким чином, порядок діяльності громадської організації, повноваження її органів управління, визначаються її статутом.
При визначенні статусу Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорни природи суд першої інстанції правильно керувався ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», згідно якої якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.
Як було встановлено судом першої інстанції на підставі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи (код ЄДРПОУ 03920310) вказана організація значиться як самостійна юридична особа з організаційно-правовою формою – громадська організація.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за пошуком серед відокремлених підрозділів відомості про відокремлений підрозділ будь-якої юридичної особи за кодом ЄДРПОУ 03920310 відсутні.
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Українського товариства охорони природи Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи код ЄДРПОУ 00020221 відомості про будь-які відокремлені підрозділи вказаної громадської організації відсутні.
Таким чином, на підставі положень ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» відомості про те, що Дніпропетровська обласна організація Українського товариства охорони природи є самостійною місцевою громадською організацією зі статусом юридичної особи вважаються достовірними.
Посилання апелянта на Реєстр громадських організацій, який функціонує відповідно до Порядку ведення реєстру громадських організацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 грудня 2012 року №1212 (з наступними змінами та доповненнями) є помилковим, оскільки згідно Положення, цей реєстр – є єдиною електронною базою даних, що створюється та ведеться з метою обліку громадських об`єднань та забезпечення доступу до інформації про громадські об`єднання. Згідно п.4 цього Порядку відповідальними за достовірність відомостей, що вносяться до Реєстру, відповідно до закону є особи, які подали таку інформацію.
При цьому, жодний нормативний акт не встановлює обов`язковість відомостей Реєстру громадських організацій, на відміну від відомостей Єдиного державного реєстру, що функціонує на підставі Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».
Враховуючи розбіжності між даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і відомостями Реєстру громадських організацій суд першої інстанції правильно дослідив реєстраційну справу Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи та встановив, що відомості саме Єдиного державного реєстру є достовірними, а реєстраційна справа цієї юридичної особи не містить жодних ознак того, що вказана організація у 1993 році реєструвалась як місцевий осередок чи відокремлений підрозділ, а не як самостійна організація. 
Так само, суд першої інстанції правильно встановив, що в своїй діяльності Дніпропетровська обласна організація Українського товариства охорони природи керується власним статутом, який був затверджений установчою конференцією 02 квітня 1993 року (протокол №1) і зареєстрований управлінням юстиції Дніпропетровської обласної державної адміністрації 18 липня 1993 року (свідоцтво про реєстрацію статуту громадського об`єднання №17). При цьому матеріалами реєстраційної справи цієї організації підтверджується, що державної реєстрації втрати чинності цим статутом чи його заміни іншим установчим документом не проводилось. 
Згідно ч6 ст.15 Закону України «Про об`єднання громадян» (який діяв до 01.01.2013р.) зміни до статуту зареєстрованого об`єднання громадян підлягає обов`язковій державній реєстрації.
Згідно п.5 Порядку підготовки та оформлення рішень щодо легалізації об`єднань громадян та інших громадських формувань затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 грудня2006 року №92/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 грудня 2006 року за №1287/13161, реєстрація (погодження або взяття до відома) змін до статутних документів полягає у проведенні правової експертизи цих змін, перевірці відповідності змісту внесених змін на їх відповідність Конституції та іншим актам законодавства, а також відповідності процедури прийняття (ухвалення) змін до статутних документів об`єднання громадян.
Згідно п.п.7 – 8 цього Порядку Мін`юст та його територіальні органи зобов`язані у строк, визначений законами України, прийняти одне з таких рішень: про реєстрацію змін (погодження або взяття до відома) до статутних документів із видачею (у разі потреби) нового свідоцтва про державну реєстрацію; про  відмову реєстрації (погодженні або взятті до відома) змін до статутних документів; Рішення, зазначені у пункті 7 Порядку, приймаються залежно від результатів правової експертизи в межах установленого строку виключно на підставах, встановлених законами, а також прийнятими на їх виконання актами Кабінету Міністрів України та наказами Мінюсту, а в разі реєстрації (погодження або взяття до відома) змін до установчих документів також на підставі статуту відповідної організації. Такі рішення оформляються наказами, до яких додається висновок про реєстрацію змін (погодження або взяття до відома) до статутних документів або про відмову в реєстрації (погодженні або взятті до відома) змін до статутних документів (додаток 2). Висновок є невід`ємною частиною наказу. Відповідно до п. 10 Порядку висновок у головних управліннях юстиції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі підписується виконавцем, погоджується начальником структурного підрозділу, який виконує функції легалізації об`єднань громадян, і затверджується заступником начальника Головного управління. Згідно п.12 Порядку наказ готується на підставі правових висновків і підписується Міністром юстиції, керівником відповідного територіального управління юстиції.
Такі ж положення містились в Порядку підготовки та оформлення рішень щодо легалізації об`єднань громадян та інших громадських формувань, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 08 липня 2011 року №1828/5, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 13 липня 2011 року за №855/19593 (з наступними змінами та доповненнями).
26 листопада 2015 року прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань» було змінено Закон України «Про громадські об`єднання» і у ч.12 ст.9 була встановлена вимога, що «громадське об`єднання повідомляє про внесення змін до статуту громадського об`єднання, зміни у складі керівних органів громадського об`єднання, зміну особи (осіб), уповноваженої представляти громадське об`єднання, зміну місцезнаходження громадського об`єднання протягом 60 днів з дня прийняття відповідного рішення». При цьому ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань» передбачає державну реєстрацію таких змін.
Суд обґрунтовано дійшов висновку, що чинне законодавство України у сфері діяльності юридичних осіб та громадських організацій, яке діяло в період з 1993 року і до цього часу, не передбачало можливості втрати чинності статутом громадської організації без проведення відповідних реєстраційних дій уповноваженим реєстраційним органом.
У зв`язку з цим, суд першої першої інстанції надав також вірну оцінку документу під назвою: «Положення про Дніпропетровську обласну раду Українського товариства охорони природи», на яке посилаються апелянти у своїй скарзі. Згідно ч. 1 ст.13 Закону України «Про об`єднання громадян» (який регулював правовідносини щодо створення та діяльності громадських організацій за станом на 21квітня 2011 року – дату, коли за твердженням апелянта було схвалене вказане вище положення) об`єднання громадян діє на основі статуту або положення (далі – статутний документ). Згідно п.5 ч.2 ст.13 цього Закону статутний документ об`єднання громадян повинен містити порядок утворення і діяльності статутних органів об`єднання, місцевих осередків та їх повноваження.
Оскільки жодних документів щодо взяття до відома повідомлення про втрату чинності статутом Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи чи проведення державної реєстрації припинення чинності цього статуту реєстраційна справа не містить, а також немає в ній і відомостей про реєстрацію Положення про обласну раду Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи, на яке посилається апелянт, суд першої інстанції дійшлов вірного висновку про збереження чинності статутом Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи, державну реєстрацію якого здійснено 18 липня 1993 р., та про неможливість вирішення питань, які мають регулюватись виключного статутним документом громадської організації, шляхом ухвалення незареєстрованого положення.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що визначення компетенції та порядку діяльності органів управління громадської організації має відбуватись у статутному документі громадської організації, яким є статут або положення, що підлягають реєстрації у встановленому порядку. 
Відповідно до п. 2 Статуту Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи визначають однією із засад діяльності товариства рівність прав його членів, а п.п. б) п. 10 Статуту Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи гарантує членам товариства право обирати і бути обраними до керівних та контрольних органів Товариства.
Згідно абз.абз. 1,2 п.17 статуту Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи вищім керівним органом Товариства є конференція, яка скликається обласною радою один раз на п`ять років. Позачергові конференції скликаються з ініціативи обласної ради або на вимогу не менш як третини його міських та районних організацій.
Відповідно до п.16 статуту Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи місцеві організації товариства створюються в містах і районах за рішенням відповідної конференції.
Згідно п.п. б) п.8 статуту Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи членами товариства можуть бути трудові колективи підприємств, організацій, установ, об`єднання громадян (колективні члени).
Відповідно до абз.2 п.18 статуту Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи засідання обласної ради скликаються президією не рідше одного разу на рік. Позачергові засідання скликаються за рішенням президії обласної ради, а також на вимогу ревізійної комісії. Рішення на засіданнях обласної ради приймаються більшістю голосів.
Положення п.19 статуту Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи, які регулюють діяльність президії обласної ради, взагалі не визначають порядку її діяльності, крім того, що встановлюють вимогу проведення її засідань не рідше одного разу на квартал.
Таким чином, вірними є висновки суду першої інстанції про те, що статутні документи Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи не містять вимоги про прийняття рішення обласною радою товариства лише за умови присутності на її засіданні більшості членів ради, як про це стверджує позивач та відповідач. При цьому вимога статутних документів щодо «прийняття рішення більшістю голосів» не дозволяє встановити про яку саме більшість (абсолютну, відносну тощо) йдеться, та яким чином вона має визначатись (від загальної кількості членів чи від кількості присутніх на засіданні).
Враховуючи вказані положення статуту Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що проведені відповідачем ХІІ звітно-виборчих збори уповноважених цієї організації та ХІІ позачергова конференція від 26 червня 2016 року були скликані та проведені з порушенням статуту цієї організації.
Не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд при розгляді справи здійснив втручання у внутрішні справи громадської організації з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Згідно ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, відповідно до ст. 314 Цивільного кодексу України фізичні особи мають право на свободу об`єднання у політичні партії та громадські організації.
Крім того, відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Спори щодо правовідносин відносно членства в громадській організації та щодо правовідносин між членом громадської організації та органами управління цієї організації є спорами щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
Розгляд справи в порядку цивільного судочинства правильно було здійснено в порядку цивільного судочинства на підставі ч. 1 ст.19 ЦПК України з урахуванням правової позиції Великої палати Верховного Суду від 30.05.2018 р. у цивільній справі № 916/978/17 про те, що правовідносини між членами громадської організації та самою організацією не мають характеру корпоративних, у зв`язку із чим спори, що виникають з таких правовідносин, не відносяться до юрисдикції господарських судів.
Таким чином, вирішення судом справи про захист права члена громадської організації від порушення з боку органів управління цієї громадської організації не може розглядатись як неправомірне втручання суду в діяльність цієї організації.
Також не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд дійшов помилкового висновку про недоведеність порушення прав позивача. 
Згідно позовної та уточненої позовної заяви позивач ОСОБА_1 вбачав порушення своїх прав, за захистом яких він звернувся до суду, в порушенні на свободу об`єднання у громадські організації для здійснення і захисту своїх прав і свобод та задоволення політичних, економічних, соціальних, культурних та інших інтересів, передбачене ст.36 Конституції України.
Згідно ст.36 Конституції України громадяни України мають право на свободу об`єднання у політичні партії та громадські організації для здійснення і захисту своїх прав і свобод та задоволення політичних, економічних, соціальних, культурних та інших інтересів, за винятком обмежень, встановлених законом в інтересах національної безпеки та громадського порядку, охорони здоров`я населення або захисту прав і свобод інших людей. Ніхто не може бути примушений до вступу в будь-яке об`єднання громадян чи обмежений у правах за належність чи неналежність до політичних партій або громадських організацій.
Суд першої інстанції вірно врахував правову позицію, викладену в абз 2 п.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №18-рп/2001 від 1грудня 2001 року у справі №1-43/2001: «Частина перша статті 36 Конституції України ґарантує громадянам право на свободу об`єднання, в тому числі у громадські організації, для здійснення і захисту своїх прав і свобод та задоволення політичних, економічних, соціальних, культурних та інших інтересів. Свобода об`єднання означає, зокрема, правову і фактичну можливість добровільно, без примусу чи попереднього дозволу утворювати об`єднання громадян або вступати до них. Згідно з частиною четвертою статті 36 Конституції України ніхто не може бути примушений до вступу в будь-яке об`єднання громадян.»
Судом першої інстанції було встановлено, що Дніпропетровська обласна організація Українського товариства охорони природи зареєстрована у встановленому порядку і продовжує свою дільність, будь-яких рішень щодо її припинення чи скасування реєстрації не приймалось. Членство ОСОБА_1 у вказаній організації під сумнів не ставиться, доводів щодо примушення його до вступу до складу товариства чи обмеження його прав через членство у товаристві не наводилось. Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про те що позивачем ОСОБА_1 не доведено будь-яких обставин порушення відносно нього його конституційного права, передбаченого ст.36 Конституції України. На порушення будь-яких інших прав та законних інтересів позивача як на підставу своїх позовних вимог позивач не посилався.
У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказував, що судом першої інстанції не було надано оцінку порушенню його прав на участь в управлінні громадською організацію, на обирання до органів управління товариства, на самоврядність товариства. 
Разом з тим, на можливе порушення жодного з цих прав в своїй позовній заяві та уточненій позовній заяві ОСОБА_1 не посилався.
Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.6 ст.367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У зв`язку з викладеним, у суду ершої інстанції не було процесуальних підстав для виходу за межі заявлених позивачем підстав позову, а розгляд нових підстав позову на стадії апеляційного провадження не передбачений чинним цивільним процесуальним законодавством України. 
При цьому є помилковим посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23жовтня 2019 року у цивільній справі №761/6144/15-ц як на підставу для виходу судом за межі позовних вимог
У згаданій постанові зазначено, що «ухвалюючи оскаржуване судове рішення, апеляційний суд не врахував, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а суд згідно з частиною першою статті 214 ЦПК України 2004 року має визначити, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Вказане свідчить про помилковість висновків апеляційного суду про відмову в задоволенні позову лише з тих підстав, що положення статті 1164 ЦК України, на яку позивач посилався у позовній заяві, не є підставою для задоволення позову.»
Тобто йдеться про випадки, коли позивач зазначив, які саме його права були порушені, проте послався на неправильні правові норми (здійснив невірну юридичну кваліфікацію). В такому випадку, дійсно, суд має визначити норми права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та на їх підставі ухвалити рішення по справі. 
Разом з тим, вказана постанова Верховного Суду не свідчить, що суд має самостійно визначити підстави позову, обрати, які саме права позивача були порушені, та здійснити їх захист з посиланням на відповідні норми матеріального права, оскільки вказане прямо суперечить вимогам ст.13 ЦПК України. 
Постанова Великої палати Верховного Суду від 25червня2019 року у справі №924/ 1473/15 та постанова Великої палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 стосуються справ, які розглядались в порядку господарського судочинства, проти і в них йдеться лише про необхідність для суду самостійно обирати правові норми, що регулюють спірні правовідносини, а не про право суду визначити за позивача, які саме його права та інтереси могли бути порушені.
Натомість третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_2 посилався на порушення відносно нього не лише вказаної ст.36 Конституції України, а ще й п.1 ст. 11 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (04 листопада 1950 року, м.Рим), згідно якої кожен має право на свободу мирних зібрань і свободу об`єднання з іншими особами, включаючи право створювати профспілки та вступати до них для захисту своїх інтересів. 
Суд першої інстанції забезпечив рівність сторін, та дійшов правильного висновку про те, що відсутнє порушення прав, передбачених ст.36 Конституції України, як щодо ОСОБА_1 , так і відносно ОСОБА_2 .
При цьому, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про неправильність застосування судом першої інстанції рішенні Європейського Суду з прав людини у справі Lovric проти Хорватії (заява № 38458/15) від 04квітня 2017 року, згідно якого виключення з об`єднання може складати порушення свободи об`єднань відповідного члена, якщо воно порушує правила об`єднання, є свавільним або тягне за собою окремі труднощі для особи (Lovric проти Хорватії, §§ 54 та 72). 
Судом першої інстанції було встановлено, що третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_2 був виключений зі складу членів Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи, що відповідно до наведеної практики Європейського Суду з прав людини, може становити втручання в його конвенційне право, передбачене п.1 ст. 11 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме таке виключення не ґрунтувалось на вимогах статуту, тому воно може розглядатись як «свавільне» в термінології Європейського Суду з прав людини. 
Так само безпідставим є посилання в апеляційних скаргах на неврахування судом першої інстанції визнання позову ОСОБА_1 відповідачем.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
В матеріалах цивільної справи відсутні будь-які письмові заяви про визнання позову, також немає подано заяв по суті справи відповідача за позовними вимогами ОСОБА_1 . При таких обставинах у суду не було процесуальних підстав для вирішення питання про надання оцінки визнанню позову та постановлення ухвали про відмову у визнанні позову. 
В той же час, судом було надано правову оцінку заявам представника відповідача в судовому засіданні, в якому той погоджувався з доводами позовної заяви ОСОБА_1 . Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що оскільки предметом спору є правомірність проведення конференцій (зборів уповноважених) відповідача, на яких було обрано керівника організації, а представник відповідача був уповноважений на представництво саме цим керівником, тобто його повноваження залежать від результатів вирішення справи, визнання первісного позову відповідачем порушуватиме права інших учасників спору, а тому вирішення позовних вимог по суті має бути здійснене на підставі усіх досліджених доказів з урахуванням доводів та пояснень учасників справи.
Не можуть бути прийняті до уваги твердження апелянта щодо прийняття судом першої інстанції додаткових доказів від третьої особи з самостійними вимогами з порушенням строку їх подання.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п.1 ч. 2 ст.76 ЦПК України одним із засобів доказування є письмові докази.
Крім того, згідно ч.ч.4, 8 ст.84 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини провадження у цивільній справі має бути «справедливим» за змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Домбо Бехеер Б.В. проти Нідерландів (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands), п.31). 
При цьому, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вимога «рівності сторін» щодо «справедливого балансу» між сторонами розповсюджується, як на кримінальне, так і на цивільне судочинство (Фельдбругге проти Нідерландів (Feldbrugge v. the Netherlands), п.44). Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана розумна можливість подати свою справу, у тому числі докази, на умовах, які не ставлять її в завідомо невигідний стан порівняно з іншою стороною (Домбо Бехеер Б.В. проти Нідерландів (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands), п.33). 
Відповідач на стадії судового розгляду в судовому засіданні 13 липня 2020 року подав додаткові докази, які були прийняті судом: відповідь в.о. генерального директора ТОВ фірма «Логос» Величка О.Д. від 25.10.2017 р. №295 та лист в.о. генерального директора ТОВ фірма «Логос» ОСОБА_6 від 23.03.2018 р. №64. Після того, як судом першої інстанції було прийнято ці докази, третя особа подала свої докази на спростування цих нових документів – чеки №2162 ГСТ 70 та №2167 ГСТ 71 від 27 лютого 2016 року щодо розрахунку за обслуговування конференції 27 лютого 2016 року. Вказані докази третьої особи з самостійними вимогами були подані з клопотанням про визнання поважності причини їх подання, яке було обґрунтовано задоволено судом першої інстанції, оскільки до подання відповідачем своїх нових доказів третя особа не мала можливості дізнатись про їх існування та про необхідність їх спростування.
В своїй скарзі Дніпропетровська обласна організації Українського товариства охорони природи вказує на невідповідність чеків №2162 ГСТ 70 та №2167 ГСТ 71 від 27лютого 2016 року вимогам Положення про форму і зміст розрахункових документів, затверджене наказом Державної податкової адміністрації України від 01 грудня 2000 р. №614 «Про затвердження нормативно-правових актів до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 лютого 2001 року за №105/5296 (з наступними змінами та доповненнями), яке діяло за станом на 27 лютого 2016 року.
Разом з тим, відповідно до преамбули це положення розроблено на виконання Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Положенням визначено форми і зміст розрахункових документів, які повинні видаватися при здійсненні розрахунків суб`єктами господарювання для підтвердження факту продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, крім розрахунків при здійсненні операцій з купівлі-продажу іноземної валюти. 
При цьому сам Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» містить ст.9, що передбачає умови, коли реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій, та розрахункові книжки не застосовуються. 
Згідно п.15 ст.3 вказаного закону передбачений обов`язок суб`єкта господарювання надавати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів». 
Таким чином, законодавством України передбачено як можливість видачі фіскальних касових чеків встановленої форми, так і інших документів на підтвердження факту надання послуг. 
Не можна погодитись і з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо реєстру членів Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи.
Відповідно до п.9 статуту Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи «прийом громадян у члени Товариства проводиться первинними організаціями за письмовою або усною заявою бажаючого вступити у товариство». 
В матеріалах цивільної справи немає жодних документів щодо прийняття чи виключення осіб з Товариства, облікових реєстрів або інших документів, які б дозволили достовірно визначати перелік осіб, які є членами організації.
Натомість були надані реєстри членів Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи являють собою перелік, підписаний керівником відповідача, який є особою зацікавленою в результатах розгляду справи, оскільки йдеться про визнання недійсними рішень, що є підставою для набуття ним повноважень. При цьому, відповідач не зміг пояснити, чому надані ним реєстри членів різняться між собою, в них зазначено то 56 – 59 осіб, а в наявному в реєстраційній справі товариства документі «Організаційна структура і терміни проведення конференцій обласних/міських організацій Українського товариства охорони природи» зазначено, що у складі Дніпропетровської обласної організації Українського товариства природи перебуває 13,9 тисяч індивідуальних членів, 1217 колективних членів та 1352 первинних організацій. 
Доводи апеляційних скарг не спростовують наведених вище обставин і не можуть бути підставою для перегляду рішення суду першої інстанції в цій частині.
Так само, не можуть бути взяті до уваги твердження апелянтів про помилковість висновків в оскаржуваному рішенні щодо виборів делегатів обласної конференції Дніпропетровською міською організацією товариства охорони природи 27 лютого 2016 року.
Судом першої інстанції було встановлено, що рішенням обласної ради Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи від 26 березня 2009 року було відроджено Дніпропетровську міську організацію товариства охорони природи та призначено виконувача обов`язки її голови.
Згідно останнього абзацу п.13 статуту Дніпропетровської міської організації товариства охорони природи члени вказаної організації є членами Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи.
Відповідно до п.п. г) п.30 статуту Дніпропетровської міської організації товариства охорони природи конференція цієї організації обирає делегатів до конференції Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи.
Згідно Положення про порядок виборів делегатів конференції Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи від 04 березня 2010 рокувстановлено квоти для обрання 50 делегатів від Дніпропетровської міської організації товариства охорони природи на конференцію Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи. 

       Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив рішення про відмову у задоволенні первісного та задоволення зустрічного позову, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих сторонами.
       Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
       Отже, на думку колегії суддів, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в досить повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм правову оцінку, ухвалив рішення яке відповідає вимогам закону.
       За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

       На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційні скарги Дніпропетровської обласної організації Українського товариства охорони природи, ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2020 року — залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
       Судді: