Постанова
Іменем  України 
 
29 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 543/425/18
провадження № 61-3518св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Бурлакова С. Ю.,  Зайцева А. Ю.,                 
 
учасники справи:
позивач - Департамент соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, 
відповідач -      ОСОБА_1 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 23 січня 2020 року у складі колегії суддів: Кривчун Т. О., Абрамова П. С., Чумак О. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2018 року Департамент соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про вилучення та повернення автомобіля з чужого незаконного володіння.
 
Позовна заява мотивована тим, що Головним управлінням праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації (далі - ГУ ПСЗН Полтавської ОДА), на виконання вимог Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Порядку забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, ОСОБА_4 як особу з інвалідністю внаслідок війни І групи було забезпечено автомобілем марки «Сенс» ТF698 К-20, 2012 року виготовлення, колір червоний, кузов                                      №           НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , на пільгових умовах з оплатою 7 % вартості автомобіля, з правом передачі керування автомобілем відповідачу ОСОБА_1 , який є сином ОСОБА_4 , без права продажу, дарування та передачі керування іншій особі.
Позивач вказує, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , вищевказаний автомобіль залишився у користуванні відповідача. Разом із тим, згідно Порядку забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 19 липня 2006                          № 999, автомобіль за певних умов може залишатися члену сім`ї, який на час смерті особи з інвалідністю був зареєстрований за місцем реєстрації особи з інвалідністю.
Позивач вважає, що відповідач    ОСОБА_1 не має законних підстав для набуття права на вказаний автомобіль, оскільки він не був зареєстрований із батьком на час смерті останього за однією адресою.
Виходячи з того, що відповідач не бажає повертати автомобіль добровільно, позивач звернувся до суду з цим позовом та прохав вилучити у повному комплекті автомобіль марки «Сенс» ТF698 К-20, 2012 року виготовлення, колір червоний, кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований за       ОСОБА_4 , з чужого незаконного володіння                                ОСОБА_1 , передавши його на користь Держави в особі Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 23 вересня 2019 року у задоволенні позовних вимог Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про вилучення та повернення автомобіля з чужого незаконного володіння відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив із того, що сама по собі причина (відсутність спільної реєстрації батька і сина за однією адресою) відмови позивача відповідачу в реалізації його права на спірний автомобіль за обставин, встановлених судом (фактичне спільне проживання за однією адресою) є незаконною, і не може бути прийнята судом як обставина, внаслідок якої позов підлягає задоволенню. 
Не погодившись з таким рішенням, Департамент соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації подав апеляційну скаргу.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Полтавського апеляційного суду від 23 січня 2020 рокуапеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації задоволено.
Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 23 вересня 2019 року скасовано.
Ухвалено нове рішення, яким позов Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про вилучення та повернення автомобіля з чужого незаконного володіння задоволено.
Вилучено у повному комплекті автомобіль «Сенс» ТF698К-20, 2012 року випуску, колір червоний, кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_4 з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 , передавши його на користь Держави в особі Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що відповідачем не виконано умов, за наявності яких він би отримав право на переоформлення автомобіля після смерті батька інваліда, яким отримано автомобільвід держави безкоштовно.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У лютому 2020 року на адресу Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від   ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга на постанову Полтавського апеляційного суду від 23 січня 2020 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд оскаржувану постанову скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції ухвалена постанова без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.
 
Доводи інших учасників справи
 
13 травня 2020 року на адресу Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації засобами поштового зв`язку надійшов відзив на касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в якому позивач просить суд касаційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.
 
08 травня 2020 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Встановлено, що 18 серпня 2004 року ОСОБА_4 як особу з інвалідністю першої групи було взято на облік в Головному управлінні праці та соціального захисту для безкоштовного першочергового забезпечення автомобілем у модифікації зі звичайним керуванням та правом передачі керування члену сім`ї.
Відповідно до поданої заяви ОСОБА_4 від 05 жовтня 2012 року він був забезпечений автомобілем «Сенс» НОМЕР_3 , з правом передачі керування сину - ОСОБА_1 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.
Встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 фактично проживали за однією адресою, проте, зареєстровані, на момент смерті особи, якій надавався спірний автомобіль, у передбаченому законом порядку разом не були .
Листом Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації від 26 вересня 2017 року № 02.1-19/5395 відповідача ОСОБА_1 було повідомлено про необхідність вирішення питання перереєстрації чи повернення вказаного автомобіля.
ОСОБА_1 звертався із заявою про бажання залишити транспортний засіб собі, як члену сім`ї, який постійно проживав разом з інвалідом ОСОБА_4 та про надання рахунку для сплати вартості автомобіля. При цьому, Управління соціального захисту населення Оржицької обласної державної адміністраціїповідомило, що не має законних підстав для перереєстрації спірного автомобіля на ОСОБА_1 , оскільки на момент смерті батька він не був зареєстрований за місцем його проживання.
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини  другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» держава гарантує розробку, виробництво технічних та інших засобів реабілітації та закупівлю спеціального автотранспорту, виробів медичного призначення та забезпечення ними осіб з інвалідністю для соціальної адаптації, полегшення умов праці і побуту, спілкування осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, поширює інформацію про таку продукцію.
 
Пунктом 22 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що особи з інвалідністю внаслідок війни та прирівняні до них особи мають на позачергове безоплатне забезпечення автомобілем (за наявності медичних показань для забезпечення автомобілем) на термін експлуатації до десяти років (з наступною заміною на новий), виплата компенсації на бензин (пальне), ремонт, технічне обслуговування автомобілів або на транспортне обслуговування в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Особи з інвалідністю внаслідок війни з числа осіб, які брали безпосередню участь у бойових діях під час Другої світової війни, за наявності медичних показань для забезпечення автомобілем, безоплатно забезпечуються автомобілем першочергово із числа позачерговиків у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України
                        
Порядком забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 19 липня 2006 № 999, (далі - Порядок)визначено механізм забезпечення легковими автомобілями, зазначеними в абзаці шостому статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», інвалідів, які мають право на їх отримання безоплатно або на пільгових умовах.
                        
За змістом пункту 16 Порядку після смерті інваліда, дитини-інваліда такий автомобіль може бути безоплатно переданий у власність члену його (її) сім`ї (за бажанням такого члена сім`ї), який на час смерті інваліда був зареєстрований за місцем реєстрації інваліда, дитини-інваліда. 
                        
Автомобіль, строк експлуатації якого від 5 до 10 років, залишається безоплатно члену сім`ї, який на час смерті інваліда був зареєстрований за місцем реєстрації інваліда і середньомісячний сукупний дохід сім`ї якого за шість місяців, що передують дню смерті інваліда, не перевищує прожиткового мінімуму для сім`ї. Середньомісячний сукупний дохід визначається відповідно до Методики обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги, затвердженої Мінсоцполітики.
                        
Автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років (крім випадку, зазначеного в абзаці другому цього пункту), після смерті інваліда залишається у користуванні його сім`ї, якщо в ній є інвалід, який: мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті; був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через структурний підрозділ соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції.                   
                        
Член сім`ї померлого інваліда, який є також інвалідом, має право повторно стати на облік, але не раніше закінчення строку експлуатації автомобіля, отриманого за життя інвалідом чи законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда.
                        
Іншому члену сім`ї померлого інваліда, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда на час смерті, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім`ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості автомобіля з урахуванням розрахункової вартості автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом. 
                        
Розрахункова вартість автомобіля визначається структурним підрозділом соціального захисту населення або управлінням виконавчої дирекції з урахуванням зносу автомобіля 0,84 відсотка за кожний повний календарний місяць, або 10 відсотків за кожний повний рік. Під час розрахунку неповний календарний місяць користування автомобілем (незалежно від кількості днів) зараховується як повний календарний місяць. За результатами розрахунку складається довідка-рахунок за формою, що затверджується Мінсоцполітики. 
                        
В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) структурному підрозділу чи органу соціального захисту населення або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті. 
                        
Автомобіль, отриманий інвалідом, законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда, вилучається відповідними органами державної виконавчої служби за рішенням суду за поданням структурного підрозділу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції.
                        
Відповідно до пункту 18 Порядку повернутий структурному підрозділу соціального захисту населення або управлінню виконавчої дирекції автомобіль підлягає огляду в установленому порядку для визначення його придатності для подальшої експлуатації, ступеня зносу та розрахункової вартості.
                        
Автомобілі, придатні для подальшої експлуатації, за рішенням структурного підрозділу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції пропонуються у порядку черговості та без зняття з обліку інвалідам, у тому числі інвалідам унаслідок трудового каліцтва (за письмовою згодою інваліда, законного представника недієздатного інваліда, дитини-інваліда), для використання до отримання нового автомобіля, забезпечення яким здійснюється після закінчення десятирічного строку користування автомобілем, придатним для подальшої експлуатації. Строк користування автомобілем, придатним для подальшої експлуатації, визначається починаючи з дати отримання автомобіля попереднім користувачем з урахуванням строку експлуатації.
                        
Суд апеляційної інстанції врахував зазначені норми матеріального права та дійшов правильного висновку, що відповідно до Порядку спірний автомобіль підлягає вилученню на користь позивача, оскільки немає правових підстав для визнання вказаного транспортного засобу за відповідачем. 
                        
Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позовів.
                        
Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.
                        
Під час вирішення цього спору апеляційний суд установив обставини, що мають значення для справи, надав їм юридичну оцінку, а також оцінив усі докази, з яких виходив при вирішенні позову.
Посилання у касаційній скарзі на факт проживання  ОСОБА_1 разом з батьком на час смерті останнього не є підставою для визнання за відповідачем права власності на спірний автомобіль, оскільки нормами матеріального права, зокрема пунктом 16 Порядку, визначено, що після смерті інваліда такий автомобіль може бути безоплатно переданий у власність члену його сім`ї за умови, якщо на час смерті інваліда він був зареєстрований за місцем реєстрації інваліда.
 
Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, зводяться до власного тлумачення норм матеріального права, а також до   необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», заява № 4904/04, § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
 
Верховний Суд встановив, що оскаржувана постанова ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки підстави для її скасування відсутні.
 
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
 
Оскільки дія рішення Полтавського апеляційного суду від 23 січня 2020 рокубула зупинена ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2020 року, у зв`язку із залишенням цього судового рішення без змін необхідно поновити його дію.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Полтавського апеляційного суду від 23 січня 2020 року залишити без змін.
 
Поновити виконання рішення Полтавського апеляційного суду від 23 січня 2020 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                             Є. В. Коротенко
 
С. Ю. Бурлаков
 
А. Ю. Зайцев