Ухвала       
 
19 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 753/6831/19
провадження № 61-14358ск20 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду                   від 20 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання права власності на 1/4 частини квартири та визнання недійсним свідоцтва,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, в якому, уточнивши свої позовні вимоги, просив встановити факт його майнового права                    на частину квартири АДРЕСА_1 , визнати за ним право власності на 1/4 частини вказаної квартири та визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру, видане ОСОБА_3 . 
 
Дарницький районний суд м. Києва рішенням від 04 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року, в задоволенні позову відмовив. 
 
28 вересня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року з пропуском строку на касаційне оскарження. 
 
ОСОБА_1 в касаційній скарзі заявив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, з посиланням на те, що в судовому засіданні апеляційного суду 20 серпня 2020 року було проголошено лише вступну та резолютивну частини оскаржуваного судового рішення, повний текст постанови апеляційного суду складено 26 серпня 2020 року, а отримано ним 04 вересня 2020 року (на підтвердження наведеного надано копію поштового конверту зі штрихкодовим ідентифікатором 0318629889817). 
 
Клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу. 
 
Доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухваленого у цій справі судового рішення свідчать про поважність причин пропуску цього строку та наявність підстав для його поновлення, оскільки копію оскаржуваної постанови апеляційного суду від 20 серпня 2020 року заявник отримав 04 вересня 2020 року. 
 
Разом із цим, подана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. 
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження.
 
Враховуючи викладене, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено конкретну обов`язкову підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), та надати копії скарги відповідно до кількості учасників справи.
Крім цього, в порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
 
Разом із цим, ОСОБА_1 у касаційній скарзі зазначено, що він як учасник бойових дій на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання касаційної скарги, на підтвердження наведеного надано копію посвідчення від 06 квітня 2000 року серії НОМЕР_1 , копію довідки Харківського районного військового комісаріату                         від 30 березня 2000 року № 1/75 та копію облікової картки до військового білету.
 
Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
 
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
 
У статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.
 
Вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій, для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову, перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
 
Вказана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду    від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19),                  від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19).
 
З огляду на зміст касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, ОСОБА_1   оскаржує судові рішення у справі за позовом ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/4 частини квартири та визнання недійсним свідоцтва, тобто зазначена справа не пов`язана із захистом порушених прав заявника саме як учасника бойових дій.
 
Ураховуючи наведене, відсутні правові підстави для звільнення заявника від сплати судового збору за подання касаційної скарги, тому ОСОБА_1   необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у встановленому порядку і розмірі.
 
Ставка судового збору, чинна на час подання касаційної скарги на рішення суду, встановлена підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» та визначена у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
 
Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» заявнику необхідно сплатити судовий збір за ставками, встановленими за подання касаційної скарги на рішення суду, яким вирішено позовну заяву майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. 
 
Позовна заява подана у серпні 2017 року, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становила 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, позовної заяви немайнового характеру фізичною особою – 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (прожитковий мінімум для працездатних осіб – 1 600 грн, підпункти 1, 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній станом на час подання позовної заяви у даній справі).
 
Оскільки із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень неможливо встановити вартість 1/4 частини спірної квартири, заявнику необхідно самостійно встановити й обґрунтувати розмір судового збору за вимогу майнового характеру (визнання права власності на 1/4 частини спірної квартири) та сплатити його в розмірі не меншому 1 280 грн (1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, х 200 %).
 
Судовий збір за подання касаційної скарги за дві вимоги немайнового характеру (встановлення факту майнового права на частину спірної квартири та визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру) в даному випадку становить 2 560 грн (640 грн х 2 х 200 %).
 
Отже, судовий збір за подання касаційної скарги в даному випадку має становити не менше 3 840 грн (1 280 грн + 2 560 грн).
 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у розмірі не меншому 3 840 грн має бути перераховано за наступними реквізитами: отримувач коштів — УК у Печер. р-ні/Печерс. р-н/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ) — 38004897; банк отримувача — Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) — 899998; номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) — UA288999980313151207000026007; код класифікації доходів бюджету —22030102; найменування податку, збору, платежу — Судовий збір (Верховний Суд, 055); Символ звітності банку — 207.
 
У графі «Призначення платежу» обов`язково необхідно вказати: *;101;__________ (реєстраційний номер облікової картки платника податків – фізичної особи); судовий збір за позовом (ПІБ чи назва установи, організації позивача), на рішення від ______ (дата оскаржуваного рішення) по справі _________ (номер справи), ВЕРХОВНИЙ СУД (Касаційний цивільний суд).
 
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження оплати судового збору необхідно надати Верховному Суду квитанцію (платіжне доручення).
 
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням заявнику можливості усунути вищевказані недоліки.
 
Керуючись статтями 185, 389, 390, 392, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання ОСОБА_1 задовольнити.
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року.
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду                   від 20 серпня 2020 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                               А. Ю. Зайцев