ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/912/20	

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Колоколова С.І.          
суддів: Головея В.М., Савицького Я.Ф.
Справа розглядається в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України"
на рішення Господарського суду Одеської області від „27" липня 2020р., повний текст якого складено та підписано „27" липня 2020р.
у справі № 916/912/20
за позовом Акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України"
до Державного навчального закладу „Березівський професійний аграрний ліцей"
про стягнення  1278,76 грн.,                                        

головуючий суддя  - Желєзна С.П.
місце ухвалення рішення:  Господарський суд Одеської області

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2020р. Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Державного навчального закладу „Березівський професійний аграрний ліцей"  про стягнення заборгованості в сумі 1278,76 грн., з яких: 912,39 грн. пеня, 67,37 грн. 3% річних, 299,00 грн. збитки від інфляції.
Підставою звернення до суду з даним позовом позивач зазначив несвоєчасну оплату відповідачем поставленого газу за договором №89/16-ТЕ-23 постачання природного газу від 29.01.2016, у зв`язку з чим позивачем нараховано пеню, 3% річних та збитки від інфляції у заявленому розмірі.
Рішенням Господарського суду Одеської області (суддя Желєзна С.П.) від 27.07.2020р. в позові АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відмовлено.           Приймаючи рішення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення сум пені, 3% річних та збитки від інфляції, нарахованих на суму основного боргу за поставлений позивачем природний газ, який було погашено споживачем 25.05.2016 року - на підставі ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», тобто заборгованість було погашено до набрання чинності 30.11.2016 року вказаного Закону.
Не погодившись із зазначеним рішенням суду, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 27.07.2020 у справі №916/912/20 повністю, ухвалити нове рішення по справі, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Державного навчального закладу „Березівський професійний аграрний ліцей" про стягнення 1 278,76 грн. задовольнити у повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача по справі.
Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не погоджується з рішенням Господарського суду Одеської області від 27.07.2020 року у справі №916/912/20 щодо відмови у задоволенні позову про стягнення, і вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», ст. ст.526, 629, 631, 654 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 216-217 Господарського кодексу України, та процесуального (ст. 7, 86, 38 Господарського процесуального кодексу України) права, без дослідження всіх істотних обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що Господарський суд Одеської області неправомірно застосував Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» до спірних відносин.
Для застосування положень даного Закону необхідна наявність кількох умов, зокрема, відносини повинні бути між постачальником природного газу та підприємством, яке здійснює виробництво теплової або електричної енергії, централізоване водопостачання та водовідведення населенню, використовуючи природний газ, а сума основного боргу має бути сплачена підприємством постачальнику до набрання чинності вказаним Законом.
Скаржник доводить до відома суду апеляційної інстанції, що матеріали справи не містять належних доказів включення відповідача до реєстру. Отже, списання заборгованості є неправомірним, а відмова у задоволенні позовних вимог - незаконною.
Оскільки матеріали справи не містять доказів включення Державного навчального закладу „Березівський професійний аграрний ліцей" до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, то застосування ч.3 ст. 7 Закону є неправомірним.
          Вищенаведене, за доводами апелянта, є підставою для скасування рішення, в якому неправильно застосовані норми матеріального права.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.09.2020 року клопотання Акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено; поновлено Акціонерному товариству „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України"строк на апеляційне оскарження; зупинено дію рішення Господарського суду Одеської області від 27.07.2020 року у справі № 916/912/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Одеської області від „27" липня 2020р. у справі № 916/912/20; розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" ухвалено здійснювати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
08.10.2020 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Державного навчального закладу „Березівський професійний аграрний ліцей", в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно із частиною третьою статті 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, відзив на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, 29.01.2016р. між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (постачальник) та Державним навчальним закладом „Березівський професійний аграрний ліцей" (споживач) було укладено договір №89/16-ТЕ-23 (далі Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. Постачальник передає споживачу з 01.01.2016р. по 31.03.2016р. (включно) газ обсягом до 13 тис. куб.м. (п.п.1.1., 1.2., 2.1 договору).
Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачу у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу споживача (п.3.4. договору).
Згідно п.5.2. договору ціна за 1000 куб.м. за цим договором в період з 01 січня 2016 по 31 березня 2016 (включно) для підприємств, які приєднані до газорозподільних мереж становить 1770,74 гривень, крім того податок на додану вартість - 20%. До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ «Укртрансгаз» - 401,00 грн., крім того ПДВ - 20% всього з ПДВ - 481,20 грн. До сплати за 1000 куб.м природного газу - 2 171,74грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 2 606,09грн.  
Відповідно до п.п.6.1., 6.2. договору оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. При невиконанні споживачем вимог, передбачених у п.6.1. цього договору, постачальник має право обмежити або припинити постачання газу споживачу до повного погашення заборгованості за переданий газ по цьому договору.
За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором. У разі невиконання споживачем умов пункту 6.1. цього договору постачальник має право не здійснювати поставку газу споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання споживачем пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п.п.8.1., 8.2. договору).  
Відповідно до розділу 12 договору, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2016 і діє в частині реалізації природного газу до 31 березня 2016р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
31.03.2016р. між сторонами укладена Додаткова угода № 1 до договору відповідно якої п.2.1 договору викладений у наступній редакції: постачальник передає споживачу з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року газ обсягом до 11397 тис.куб.м. Крім того. п.5.4 договору викладений у наступній редакції: загальна вартість цього договору становить 24751,34 грн., крім того ПДВ - 4950,27 грн. разом з ПДВ  - 29701,61 грн.
На виконання умов договору позивачем відповідачу було поставлено газ за актами приймання-передачі від 31.01.2016р., від 29.02.2016р., від 31.03.2016р. на суму  29 701,61грн.
Разом з тим, позивач вказує, що заборгованість відповідачем сплачувалась з порушенням строків, встановлених умовами договору (п.6.1 Договору).
З довідки АТ «НАК Нафтогаз України» «Операції по підприємству „Березівський професійний аграрний ліцей"» з 01.01.2016 по 30.11.2019 вбачається, що остаточно заборгованість відповідачем погашено 25.05.2016 року (а.с.22).
Враховуючи вищевикладене, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Державного навчального закладу „Березівський професійний аграрний ліцей", в якому просить стягнути з відповідача 912,39 грн. пені, 67,37 грн. 3% річних та 299,00 грн. збитків від інфляції.
Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Як встановлено ст. 655, ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити товар за ціною, встановленою в договорі купівлі-продажу.
Частиною 1 ст.692 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов`язок оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.
За змістом ст. ст. 549, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст. ст. 216-218 Господарського кодексу України наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахування якої в розглядуваному випадку передбачено п. 8.2 Договору.
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судовою колегією встановлено, що між сторонами склалися правовідносини поставки природного газу. Спір між сторонами у справі виник у зв`язку з простроченням оплати поставленого газу, у зв`язку з чим спірним є питання встановлення наявності або ж відсутності підстав для стягнення пені, 3 % річних та інфляційних.
30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
У пунктах 4, 5, 9, 10, 12 ст. 1 ч. 1 Закону № 1730-VIII визначено таке:
- заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, - кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води;
- процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості;
- реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр), - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства;
- учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
У ч. 1 ст. 3 Закону № 1730-VIII передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.
Частиною 3 ст.7 ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» регламентовано, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
Отже, частина 3 статті 7 Закону про врегулювання заборгованості за спожитий природний газ є нормою прямої дії, а, відтак, її застосування до споживачів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов поряд з їх обов`язком щодо погашення заборгованості за спожитий природний газ у строк до набрання чинності 30.11.2016 цим Законом. При цьому, виконання даної норми не залежить від факту включення підприємства-споживача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки в силу частини 1 статті 58 Конституції України зазначений Закон не має зворотної дії в часі, не поширюється на правовідносини з розрахунків за поставлений природний газ, які проведено до набрання ним чинності, а визначає порядок врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, що не була погашена боржниками станом на 30.11.2016. (Висновки щодо застосування норм частини 3 статті 7 Закону № 1730-VIII викладені у Постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 14.02.2018 у справі №908/3211/16, від 29.01.2018 у справі №904/10745/16 та від 23.01.2018 у справі №914/3131/15, від 15.03.2018 у справі №904/10736/16, від 21.03.2018  у справі №905/403/17)
Оскаржуючи рішення суду першої інстанції у даній справі, позивач АТ "НАК "Нафтогаз України»  оспорює правомірність висновку суду першої інстанції саме щодо застосування до спірних правовідносин приписів ЗУ "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії",  вважаючи, що відповідач не є суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії, тому дія вищенаведеного Закону на нього не поширюється.
Наведене позивач вважає підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Дійсно, 30.11.2016р. набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016р. № 1730-VIII (далі Закон), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Метою цього Закону є поліпшення фінансового становища теплопостачальних підприємств життєзабезпечення, запобігання їхнього банкрутства, забезпечення фінансової стабільності та уникнення кризових ситуацій під час проходження опалювального періоду.
Згідно зі ст. 2 Закону, його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.
Статтею 7 Закону України „Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що  на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 1 липня 2016 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості. На заборгованість підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті для виробництва послуги централізованого водопостачання та водовідведення, послуги централізованого постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) електричну енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення станом на 1 липня 2016 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають врегулюванню, за умови розрахунків за поточне споживання електричної енергії протягом останніх трьох місяців поспіль в обсязі не менше 95 відсотків, у такий спосіб: неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на зазначену в абзаці першому цієї частини заборгованість, погашення якої здійснено відповідно до     статті 4     цього Закону, підлягають списанню; неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на зазначену в абзаці першому цієї частини заборгованість, щодо якої відповідно до цього Закону укладено договір про реструктуризацію, підлягають списанню, за умови повного виконання підприємствами централізованого водопостачання та водовідведення договору про реструктуризацію заборгованості.  На заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом (частина 3). 
Господарським судом під час розгляду даної справи було встановлено, що остаточний розрахунок за поставлений позивачем протягом періоду з  січня 2016р.  по березень 2016р. природний газ був здійснений  ДНЗ „Березівський професійний аграрний ліцей" 25.05.2016р., тобто до набрання чинності  Законом України „Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії"  від 03.11.2016р. № 1730-VIII.
При цьому, відповідно до п. 1.2 договору постачання природного газу  №89/16-ТЕ-23 від 29.01.2016р. газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.           Вирішуючи питання про наявність правових підстав для застосування при вирішенні даного спору ч. 3 ст. 7 Закону України „Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії",  господарський суд враховує  правові висновки, наведені у  постановах Верховного Суду  від 07.02.2018р.  у справі № 927/1152/16, від 22.02.2018р.  у справі № 922/4355/14, від 28.02.2018р.  у справі № 911/3914/14, від 03.04.2018р.  у справі №   904/11325/16,   від 06.04.2018р. у справі № 904/10747/16, від 10.04.2018р.  у справі № 916/3054/16, від 11.04.2018р. у справі № 910/17962/15, від 17.04.2018р.  у справі № 904/11358/16, від 26.04.2018р.  у справі № 911/3945/16, від 02.05.2018р.  у справі № 920/1060/16, від 15.05.2018р.  у справі № 908/3126/16, від 23.05.2018р.  у справі № 908/3125/16, від 23.05.2018р.  у справі № 908/2114/16, від 30.05.2018р.  у справі № 904/10733/16, від 20.06.2018р.  у справі № 916/3055/16, від 06.07.2018р.  у справі № 918/882/15, від 23.07.2018р.  у справі № 904/10294/17, від 07.08.2018р.  у справі № 925/1584/17, від 21.08.2018р. у справі № 925/104/18, від 21.08.2018р.  у справі № 925/107/18, від 30.08.2018р.  у справі №905/2796/17, від 06.09.2018р. у справі № 925/106/18, від 13.12.2018р.  у справі № 925/105/18, від 18.12.2018р.  у справі № 905/301/18, від 20.12.2018р.  у справі № 904/1619/18, від 22.12.2018р.  у справі № 904/2961/18, від 16.01.2019р.  у справі № 905/299/18, від  21.05.2020р. у справі №910/5501/19. 
Правова позиція Верховного Суду з питання застосування ч. 3 ст. 7 Закону України „Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", полягає у тому, що дана законодавча норма є нормою прямої дії, її застосування не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Право не нараховувати неустойку, інфляційні втрати, відсотки річних не ставиться у залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Відповідно виконання цієї норми також не потребує включення підприємства до реєстру, оскільки за змістом Закону до реєстру включаються та процедурі врегулювання заборгованості підлягають не погашені суми боргу перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.          За таких обставин, зважаючи те, що відповідач погасив заборгованість за отриманий останнім на підставі договору природний газ 25.05.2016р., тобто до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (набрав чинності 30.11.2016), суд першої інстанції правомірно застосував до спірних правовідносин приписи частини третьої статті 7 вказаного Закону та, як наслідок, відмовив у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", з урахуванням вимог Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".
Будь-яких порушень процесуальних норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, або неправильного застосування норм матеріального права при розгляді апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції виявлено не було, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене рішення - залишенню без змін.
За таких обставин, враховуючи, що доводи і вимоги апеляційної скарги не підтверджують наявність обставин, які згідно зі ст. 277 Господарського процесуального кодексу України визначені в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч. 4 ст. 269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишається без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 27 липня 2020 року у справі № 916/912/20 підлягає залишенню без змін.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з апеляційним переглядом підлягають віднесенню на скаржника.

Керуючись статтями  129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Одеської області від 27.07.2020р. у справі №916/912/20 без змін.
Постанова набирає законної з дня її прийняття та не підлягає оскарженню, крім випадків передбачених ст. 287 ГПК України.   

Повний текст постанови 
складено та підписано
23.11.2020р.
   
Головуючий суддя                                                                             С.І. Колоколов

Суддя                                     В.М. Головей
   
Суддя                                                                                            Я.Ф. Савицький