ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

11 листопада 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №583/1697/20 
Номер провадження 22-ц/816/2162/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Левченко Т. А. 
розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на   рішення  Охтирського  міськрайонного  суду   Сумської  області  від  04 вересня  2020 року, в складі судді Сидоренка Р.В., ухваленого у м. Охтирка,

                                                            ВСТАНОВИВ:

У травні  2020 року Акціонерне  товариство  комерційний  банк  «ПриватБанк»  (далі  АТ КБ «ПриватБанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи вимоги тим, що 13 листопада 2017 року  між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Позивач зазначив, що оскільки позичальник приєднався до запропонованих банком умов використання кредитних коштів, тому при встановленні та зміні кредитного ліміту, зміні процентної ставки, нарахуванні комісії, пені та штрафу за порушення відповідачем зобов`язань банк керувався Умовами та Правилами надання банківських послуг.
Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення ОСОБА_1 не виконав, тому станом на 02 квітня 2020 року утворився борг на загальну суму 37 693 грн 53 коп., з яких: 23 879 грн 77 коп.  заборгованість за тілом кредиту, 1622 грн 10 коп. заборгованість по простроченими процентам, 9 920 грн 54 коп.  заборгованість за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 500- штраф (фіксована складова), 1771 грн 12 коп. – штраф (процента складова), який банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області 04 вересня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 9 770 грн 50 коп.  та судовий збір у розмірі 543 грн 90 коп., а всього 10 314 грн 40 коп.   
В іншій частині позову відмовлено.

Вказане рішення суду в частині відмовлених позовних вимог позивач оскаржив в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Зокрема, заявник апеляційної скарги звернув увагу на ту обставину, що відповідач при укладенні кредитного договору був належним чином ознайомлений з його умовами, прийняв пропозицію банку, отримав кредитну карту, звертався за її перевипуском, користувався кредитними коштами, а також визнав укладеним кредитний договір та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання кредитного договору. 
У доводах апеляційної скарги позивач вказує на те, що наведений судом першої інстанції розрахунок розміру заборгованості по тілу кредиту є неправильним та не відповідає наявним у справі доказам, оскільки з виписки та розрахунку заборгованості вбачається, що сума використаних відповідачем кредитних коштів складає 28 690 грн 33 коп., сума внесених коштів на погашення боргу становить 13 038 грн 97 коп., а не 23 879 грн 77 коп. та 14109 грн 30 коп. відповідно, як помилково вказав суд першої інстанції. 
Крім того, АТ КБ «ПриватБанк» вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову щодо стягнення  частини заборгованості по  тілу  кредиту,  процентів  за  ст. 625 ЦК України та неустойки, безпідставно послався на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17-ц, оскільки до справи були долучені Умови та Правила надання банківських послуг, які діяли на момент підписання відповідачем анкети-заяви. 
Також, позивач наголошує на тому, що відповідач за невиконання умов кредитного договору має нести цивільно – правову відповідальність, а саме: сплатити проценти та неустойку. У той же час, позивач зазначив про те, що вказаний кредитний договір недійним або нікчемним відповідачем не визнавався, а також він не надав доказів на підтвердження того, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи викладені не в тій редакції, яка діяла на час підписання ним анкети-заяви. 

Від відповідача в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Із матеріалів справи вбачається, що 13 листопада 2017  року ОСОБА_1   підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 18).
У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомився та згоден з його умовами. Умови та Правила надання банківських послуг розміщенні на офіційному сайті Приватбанку: www.privatbank.ua (а.с. 18).
До позовної заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови і правила надання банківських послуг, з яких не вбачається, що вони були підписані відповідачем (а.с. 19, 20-66).
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором від 13 листопада 2017 року станом на  02 квітня 2020   року  становить  37 693 грн 53 коп., з яких: 23 879 грн 77 коп.  заборгованість за тілом кредиту, 1622 грн 10 коп. заборгованість за простроченими процентам, 9 920 грн 54 коп.  заборгованість за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 500- штраф (фіксована складова), 1771 грн 12 коп. – штраф (процента складова) (а.с. 7-11). 
Як зазначено у довідці АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 згідно з умовами кредитного договору 13 листопада 2017 року отримав карти за № НОМЕР_1 зі строком дії  - вересень 2021 року та - 24 жовтня 2018 року за № НОМЕР_2   зі строком дії – вересень 2022 року (а.с. 17).

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, установивши обставини того, що у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення процентної ставки та відповідальності у вигляді неустойки (штрафів) за порушення зобов`язання, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині. При цьому, суд першої інстанції вказав, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті www.privatbank.ua, які надані позивачем до суду, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 13 листопада 2017 року шляхом підписання заяви-анкети, оскільки матеріали справи не містять підтверджень того, що саме вказані Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, а також ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету.
Також, виходячи з того, що фактично отримані кошти відповідач не повернув в повному обсязі, суд першої інстанції дійшов до висновку, що з відповідача належить стягнути заборгованість по тілу кредиту, яка з вирахуванням внесених ОСОБА_1 коштів в рахунок погашення боргу у сумі 14109 грн 30 коп. становить 9770 грн 50 коп. 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Підставами позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» є неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, укладеного шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в Приватбанку та стягнення заборгованості за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України,  а також  штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6  Умов та правил надання банківських послуг.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України йдеться про те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Як передбачено ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Виходячи з вимог ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У заяві позичальника від 13 листопада 2017 року процентна ставка не зазначена.
Банк, пред`являючи вимоги, просив, крім тіла кредиту, стягнути, зокрема, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України відповідно до п. 2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг, в редакції, що діяла з 01 березня 2019 року, а також штрафи згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та правил.
Так, обґрунтовуючи право вимоги у вказаній частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, позивач посилався на заяву позичальника, витяг з тарифів банку, витяг з умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємних частин спірного договору (а.с. 1-5).
Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, витягом з тарифів обслуговування кредитних карт, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з тарифів та умови розумів відповідач і ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України, за змістом яких  договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період – з часу виникнення спірних правовідносин (13 листопада 2017 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом  (14 травня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів та витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03 липня 2019 року   у   справі  № 342/180/17 (провадження №14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з тарифів та витяг з умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав  людини  і  основоположних  свобод  від  04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України та штрафів, нарахованих відповідно до умов кредитного договору від 13 листопада 2017 року, оскільки позивач не надав доказів щодо підставності їх стягнення.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із визначеним судом першої інстанції розміром заборгованості по тілу кредиту, що підлягає стягненню на користь позивача, оскільки при її визначенні не було надано належної оцінки долученому до матеріалів справи розрахунку заборгованості по  кредитному договору та виписці за договором.
Зокрема, як обґрунтовано вказує позивач у доводах апеляційної скарги, розмір витрачених ОСОБА_1 кредитних коштів за період з 13 листопада 2017 року по 02 квітня 2020 року становить 28 690 грн 33 коп., що підтверджується повторно дослідженими апеляційним судом розрахунком заборгованості по кредитному договору від 13 листопада 2017 року та випискою по цьому договору  (а.с. 7-11, 12-15).  Крім того, колегією суддів встановлено, що у вказаний період відповідачем на часткове погашення заборгованості перед банком були внесені кошти на загальну суму 13992 грн 99 коп.  
Тобто, стонам на 02 квітня 2020 року залишилося неповернутих використаних відповідачем коштів АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 14 697 грн 34 коп. (28690,33 грн – 13992,99 грн), а не в сумі 9770 грн 50 коп., як помилково вказав суд першої інстанції, що і підлягає стягненню на користь банку.  
Отже, виходячи з викладеного, рішення суду першої інстанції на підставі п. 3), 4) ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні в частині розміру заборгованості по тілу кредиту, тому з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути 14 697 грн 34 коп. в рахунок погашення боргу по тілу кредиту. 
Рішення суду підлягає зміні також у частині розміру судових витрати, які підлягають стягненню на користь позивача.
Відповідно до ч. 1, ч. 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, пропорційно задоволеної частини позовних вимог на 39% та апеляційної скарги на 17,6% з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати  в розмірі 819 грн. 78 коп.(2102 грн. *39%) судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 554 грн. 93 коп. (3153 грн. *17,6%) за апеляційний перегляд рішення суду. 

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1 п.п. 3, 4; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

                                                         П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 вересня 2020  року в даній справі  у частині розміру заборгованості по тілу кредиту та судових витрат змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 13 листопада 2017 року 14 697 грн 34 коп. та судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 819 грн. 78 коп.
В іншій частині рішення   Охтирського   міськрайонного   суду  Сумської  області  від  04 вересня 2020 року залишити без змін. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 554 грн. 93 коп. судового збору за апеляційний перегляд рішення суду. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

   Головуючий:                                                                       С.Г. Хвостик 

   Судді:                                                                                  Т.А. Левченко 

                                                                                                 О.І. Собина