Справа № 344/8052/20 
Провадження № 33/4808/494/20 
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д. М. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.
за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника адвоката Соботника В.Й. 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 вересня 2020 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 , громадянку України,-
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.,- 
                                              
                                                     в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 18.06.2020 року о 01 год. 34 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Софіївка, 38, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом марки «Део Ланос», н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного  сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку водій відмовилася у присутності двох свідків, чим  порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки постановлена за результатами неповного дослідження доказів та їх невірної оцінки, а також з неврахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та практики Європейського суду з прав людина.
Зазначає, що вона не виконувала функції водія, тобто не керувала транспортним засобом, а сиділа в ньому в якості пасажира, що і підтверджується відеозаписами, долученими до матеріалів справи. 
Вказує на те, що транспортним засобом керувала інша особа, а вона підійшла і сіла в автомобіль, коли двигун автомобіля був виключений і транспортний засіб не рухався. Оскільки вона не була водієм, тому не зобов`язана була проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння.
Звертає увагу на те, що розгляд справи відбувся за її відсутності.
Просить постанову суду скасувати та закрити провадження.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисник адвокат Соботник В.Й. повністю підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду та закрити провадження по справі за відсутності події та складу правопорушення. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши та дослідивши доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника адвоката Соботника В.Й., апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.
Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Так, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без її участі. 
Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Враховуючи наведене, перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості  бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді. 
Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.
З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю ОСОБА_1 , оскільки вважав, що остання належним чином  була повідомлена про день та час розгляду справи. 
З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи відносно ОСОБА_1 призначався неодноразово, а саме: 16.07.2020 року, 28.07.2020 року, 27.08.2020 року та 03.09.2020 року. 
03.07.2020 року ОСОБА_1 було подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.8), з якими її було ознайомлено 07.07.2020 року, про що свідчить її власноручний підпис на заяві.
07.07.2020 року ОСОБА_1 подала повторно подала заяву до суду про ознайомлення з матеріалами справи та зняття її копії, а також копій відеозаписів, долучених до матеріалів справи. копію диску ОСОБА_1 отримала 09.07.2020 року.
Таким чином, ОСОБА_1 була повідомлена про розгляд справи про адміністративні правопорушення щодо неї за ч.1 ст.130 КУпАП в Івано-Франківському міському суді, ознайомлена з матеріалами справи. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що в своєму рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав на те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що його безпосередньо стосуються, утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
При цьому, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України», справа «Трух проти України» )
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що встановлення діючим законом скороченого строку щодо можливості накладення адміністративного стягнення провокує осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності на зловживання своїм правом на відкладення розгляду справи та навмисне затягування розгляду справ з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
В той же час, наявність вищевказаної норми закону свідчить про те, що законодавець вважає що вказаний строк достатній для того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності змогла належним чином реалізувати своє право на участь у судовому засіданні та організувати ефективний захист своїх інтересів у суді. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, необхідно розуміти таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності. 
Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 протягом розгляду справи в суді першої інстанції дозволили суду прийти до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи без її участі.
За своїм значенням принцип диспозитивності не є абсолютним, тому він не може служити виправданням безпідставного здійснення процесуальних прав, не пов`язаних з метою реального захисту своїх інтересів у встановленому законом порядку. 
Дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права, однак по суті спрямовані на деструктивність судового розгляду. 
Апеляційний суд вважає, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисник можуть заявляти клопотання перед судом про відкладення розгляду справи, якщо існують поважні причини, які не дозволяють їм приймати участь у судовому засіданні. 
Разом з тим, такого клопотання про відкладення розгляду справи ОСОБА_1 до суду першої інстанції не надходило.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд справи судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не порушував права ОСОБА_1 на організацію ефективного захисту її інтересів і не може бути правовою підставою для скасування судового рішення . 

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Суд першої інстанції вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, думку його адвоката, інспектора, та вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, прийшов до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена повністю.  Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку визнав належними та допустимими.
Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.
Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП. 
Зі змісту доводів ОСОБА_1 , викладених в апеляційній скарзі, вбачається, що вона вважає, що відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують факт керування нею транспортним засобом. 
Апеляційний суд вважає, що вказані доводи є неспроможними, оскільки сукупність досліджених судом доказів  поза розумним сумнівом доводить, що саме ОСОБА_1 керувала транспортним засобом та відмовилася від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі в присутності двох свідків.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №404084 від 18.06.2020 року водій ОСОБА_1 18.06.2020 року о 01 год. 34 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Софіївка, 38, керувала транспортним засобом марки «Део Ланос», н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку водій відмовилася у присутності двох свідків, чим  порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - інспектором взводу 1 роти 2 БУПП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Саміла Р.Б., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, протокол підписаний уповноваженою особою та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності -  ОСОБА_1 
ОСОБА_1 було роз`яснено її права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи у Івано-Франківському міському суді. 
В протоколі зазначені свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із зазначенням місця їх проживання та їх власноручними підписами.
Зазначено, що до протоколу додається пояснення свідків, направлення на огляд, відео з нагрудних камер ПП 4939, рапорт, відео камера DM 5031.
ОСОБА_1 в графі протоколу власноручно написала пояснення по суті вчиненого ним правопорушення, що вона нікуди не їхала, та в той момент не керувала транспортним засобом.
В протоколі про адміністративне правопорушення міститься підпис ОСОБА_1 про ознайомлення із змістом протоколу.

Апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням приходить до висновку, що доводи про те, що ОСОБА_1 не керувала транспортним засобом не відповідають дійсності та повністю спростовуються сукупністю доказів, які досліджені у судовому засіданні апеляційної інстанції. 
При вирішанні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного  правопорушення, апеляційний суд вважає, що обставини справи та наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази свідчать про те, що саме вона керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку та в присутності двох свідків.
Так, в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 стверджувала, що транспортний засіб  марки «Део Ланос», н.з. НОМЕР_1 , перебуває в користуванні ОСОБА_5 з яким в неї близькі дружні стосунки. 18.06.2020 року ОСОБА_5 приїхав до неї на вказаному автомобілі. Вказує, що вона сіла на місце водія транспортного засобу випадково в той час коли транспортний засіб не рухався і двигун був вимкнений, а ОСОБА_5 перебував на задньому пасажирському місці. Однак, в цей час під`їхала поліцейська машина та до неї підійшли поліцейські, які вимагали показати документи на керування транспортним засобом. Вказує, що вона пояснювала працівникам поліції, що не керувала транспортним засобом, а тому відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Вважає, що суд безпідставно притягнув її до адміністративної відповідальності, оскільки вона не керувала транспортним засобом і не повинна була проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння. 
В судовому засіданні апеляційної інстанції було допитано свідка ОСОБА_5 , який показав, що транспортний засіб марки «Део Ланос», н.з. НОМЕР_1 є його власністю. Приблизно три місяці тому він вночі приїхав на автомобілі до місця проживання  ОСОБА_1 , щоб зустрітися з нею. Вона прийшла та сіла на місце водія транспортного засобу, коли автомобіль стояв без включеного двигуна. Однак, в цей час приїхала перша патрульна поліцейська машина, яка зупинилась позаду його автомобіля. Працівники поліції стали вимагати документи на транспортний засіб, перевіряли роботу світлових приборів. Вказує, що ОСОБА_1 відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки не керувала транспортним засобом. 
Оцінюючи показання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_5 стосовно того, що ОСОБА_1 не керувала транспортним засобом та сіла на місце водія транспортного засобу випадково, коли  автомобіль не рухався та був припаркований, апеляційний суд виходить із сукупності доказів, які досліджені судом апеляційної інстанції. 
Апеляційний суд приймає до уваги, що показання ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_5 в цій частині не пояснюють причину за якою ОСОБА_1 опинилась на місці водія транспортного засобу на достатньо далекій відстані від місця свого проживання та суперечать даним, які зафіксовані на відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції. 
Зокрема, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Зокрема, зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції  вбачається, що безпосередньо після зупинки транспортного засобу поліцейськими, встановивши, що за кермом транспортного засобу марки «Део Ланос», н.з. НОМЕР_1 знаходиться ОСОБА_1 , остання  на запитання поліцейських повідомила , що саме вона керувала транспортним засобом, надала документи, які підтверджують правомірність керування транспортним засобом та стверджувала, що працівники поліції зупинили її безпричинно. 
На неодноразові пропозиції працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу Алкотест Драгер та в медичному закладі ОСОБА_1 не погодилася.
Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, оскільки ним зафіксовані реальні дані, які не носять суб`єктивного характеру та дозволяють відновити послідовність подій, що дійсно відбувались, не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи. 
Зі змісту вказаного відеозапису вбачається, що працівниками поліції ОСОБА_1 були роз`яснені її права та обов`язки, неодноразово роз`яснено наслідки її відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, повідомлено про накладення на неї постанови за керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком та про складання відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 Куп АП, з яким її було ознайомлено.
В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечувала, що вказаним відеозаписом зафіксовані обставини, які пов`язані із звинуваченням її у вчиненні адміністративного правопорушення, однак вважала, що вказаний відеозапис підтверджує її доводи про те, що вона не керувала транспортним засобом.
Вищевказаними відеозаписами доволі чітко зафіксовано, як водій ОСОБА_1 на неодноразові пропозиції поліцейського пройти огляд на стан сп`янінням на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер та у медичному закладі відповідає  категоричною відмовою, оскільки вважає, що працівники поліції безпідставно зупинили її транспортний засіб.
Крім того, зі змісту відеозаписів вбачається, що під час перевірки документів  виконання працівниками поліції свідок ОСОБА_5 вчиняв дії, які були фактично спрямовані на ускладнення виконання поліцейськими своїх обов`язків, неодноразово втручався у спілкування поліцейськими з ОСОБА_1 , робив їм зауваження, відповідав замість неї на поставлені запитання та вказував, що в них відсутній час для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Така поведінка свідка ОСОБА_5 викликає недовіру щодо правдивості показань, які він надав у суді апеляційної інстанції, оскільки свідчить про його заінтересованість та намагання допомогти особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
В судовому засіданні апеляційної інстанції було допитано в якості свідка інспектора поліції ОСОБА_6 , який підтвердив, що дійсно саме він склав протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 . Вказує, що про керування транспортним засобом ОСОБА_1 він дізнався від поліцейських іншого екіпажу патрульної машини. Оскільки саме вони зупиняли транспортний засіб, а він займався тільки оформленням протоколу про адміністративне правопорушення. Стверджує, що ОСОБА_1 під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення постійно вказувала на те, що не керувала транспортним засобом.
Показання вказаного свідка повністю узгоджуються з показаннями ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_5 в тій частині, що протокол про адміністративне правопорушення було складено другим екіпажом патрульної машини, який приїхав на місце події. 
Зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції вбачається, що причиною зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 була несправна робота світлових приборів та відсутність належної підсвітки номерного знаку. Так, на відеозапису зафіксовано, що саме таку причину зупинки транспортного засобу називає працівник поліції повідомляючи  про це ОСОБА_1 , яка знаходиться на місці водія транспортного засобу та погоджується з тим, що саме вона керувала транспортним засобом. Саме така причина зупинки транспортного засобу зазначена і в рапорті інспектора поліції, який долучено до матеріалів справи. ( а.с.4).
Так, відповідно до вимог ст. 266 ч. ч. 2, 3 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. 
У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення. 
Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в  закладах охорони здоров`я.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вказаного закону  присутність двох свідків є обов`язковою тільки при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння  поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і не є обов`язковою у разі відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на показання вищевказаних свідків, оскільки останні не допитувались у судовому засіданні . 
Разом з тим, письмові пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_3 не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення для вирішання питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом, яким зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити  обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.  
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вказаного закону  присутність двох свідків є обов`язковою тільки при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння  поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і не є обов`язковою у разі відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. 
Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу  поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом  за внутрішнім переконанням. 
Таким чином, з долучених до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписів з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції. вбачається, що ОСОБА_1 , будучи водієм транспортного засобу, на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу Алкотест Драгер та в медичному закладі не погодилась. 
Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення. 
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. 
Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння  або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції  тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.
Так, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 про те, що вона не керувала транспортним засобом і не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки вказані доводи спростовуються сукупністю доказів досліджених судом.
Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом с ознаками алкогольного сп`яніння відмовилася від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене  ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, призначив ОСОБА_1 справедливе стягнення, яке відповідає вимогам закону.
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що в посвідченні водія транспортного засобу, яке видано 15.09.2007р. ОСОБА_1 зазначена саме як  ОСОБА_1 , а в копії паспорта, який видано 10.09.2013 року вона зазначена як ОСОБА_8 .  Вказане протиріччя  в частині прізвища особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, може бути усунуто судом першої інстанції самостійно під час звернення судового рішення до виконання. 
З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП,-
                                                                 п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 вересня 2020 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського
Апеляційного суду                                                                       О.П. Васильєв