Ухвала
Іменем України
 
16 жовтня 2020 року
м. Київ       
справа № 486/1399/17
провадження № 51-422ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого  ОСОБА_5 , на вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 грудня 2019 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 09 липня 2020 року,
встановив:
Вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 грудня 2019 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 15, частиною 3 статті 185 та частиною 2 статті 187 Кримінального кодексу України (далі- КК) та призначено йому покарання:
- за частиною 3 статті 15, частиною 3 статті 185 КК - у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;
- за частиною 2 статті 187 КК - у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією всього майна.
На підставі частини 1 статті 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією всього майна.
Відповідно до частини 4 статті 70 КК, шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком та вироком Доманівського районного суду Миколаївської області 22 квітня 2019 року, ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців із конфіскацією всього майна.
За цим вироком засуджено також ОСОБА_6 , судові рішення стосовно якого не оскаржуються.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він, будучи раніше судимим за злочини проти власності, 11 жовтня 2017 року біля 03 години 30 хвилин, переслідуючи корисливий мотив та з метою таємного викрадення чужого майна, прийшов до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого по АДРЕСА_1 , розбив скло у вікні даного магазину та через розбиту в ньому шибку, викрав монітор «DAEWOO» модель HL 711S чорного кольору вартістю 1000 грн та  гроші з каси у сумі 70 грн. Побачивши працівників поліції кинув монітор на землю біля магазину та почав тікати. Свій намір ОСОБА_5 не довів до кінця, оскільки був затриманий працівниками Управління поліції охорони в Миколаївської області. Таким чином, ОСОБА_5 намагався викрасти майно, належне потерпілому ОСОБА_7 на загальну суму 1070 грн. 
Крім того, 23 липня 2018 року о 15 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_6 повторно, перебуваючи біля приміщення ПТ «Ломбард за участі ТОВ «УКР КРЕДИТ СЕРВІС» і Ко», розташованого за адресою: пр. Незалежності, 31, м. Южноукраїнськ, Миколаївська обл., здійснили напад на потерпілого ОСОБА_8 , який щойно уклав договір застави свого мобільного телефону «Meizu m5s» IMEI НОМЕР_1 та отримав за нього гроші в сумі 2000 грн та, підійшли ззаду до останнього, після чого ОСОБА_5 обхопив ОСОБА_8 рукою за шию та здавив її, обмеживши останнього в рухах, потім вільною рукою дістав з кишені шортів потерпілого гроші в сумі 2000 грн та договір застави майна. Таким чином, ОСОБА_5 , здійснив напад з метою заволодіння чужим майном поєднаний із погрозою застосувати насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 09 липня 2020 року вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 грудня 2019 року змінено, виключено з його мотивувальної частини, кваліфікуючу ознаку вчинення злочину за частиною 2 статті 187 КК -повторність. В решті вирок залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 не погоджується із судовими рішеннями, просить їх скасувати та призначити новий розгляд в апеляційному суді з підстави неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину. Стверджує, що умислу на вчинення розбійного нападу поєднаного із погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я у його підзахисного не було. Метою його дій було заволодіння лише квитанцією, без застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого і його умислом не охоплювалися дії іншого співучасника, пов`язані з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого. За таких обставин захисник вважає, що погрозу ОСОБА_6 потерпілому ножом, при наявності такого у останнього, слід розцінювати як ексцес виконавця.
Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) з огляду на таке.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій за частиною 3 статті 15 частиною 3 статті 185 КК в касаційній скарзі не оспорюються.
Як убачається із копії судового рішення, долученого до касаційної скарги, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості  ОСОБА_5 , зокрема, у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 187 КК, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб. З такими висновками місцевого суду погодився і апеляційний суд.
В основу рішення про винуватість ОСОБА_5 покладено показання потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , дані протоколів огляду місця події від 23 липня 2018 року з додатками до нього, пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 липня 2018 року за участю потерпілого, слідчого експерименту від 21 серпня 2018 року з додатками до нього, а також висновок експерта від 23 серпня 2018 року № 367.
Як обґрунтовано зазначено судами, до фізичного насильства, що є ознакою розбою, належить насильство, яке реально не спричинило шкоду життю, але було небезпечним для життя потерпілого в момент заподіяння, створювало реальну загрозу для життя потерпілого. 
Головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим. Реальність погрози у кожному випадку залежить від суб`єктивного сприйняття її потерпілим з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження.
З огляду на обставини вчинення злочину, та, враховуючи, що потерпілий є особою молодого віку, до якого підійшли ззаду дві невідомі йому особи. ОСОБА_5 обхопив рукою за шию та здавив, обмеживши останнього в руках, а ОСОБА_6 приставив предмет потерпілому, який він, хоча і не бачив, однак сприймав як ніж, при цьому, загрожуючи його застосуванням, суди дійшли правильного висновку, що дії засудженого слід кваліфікувати саме за статтею 187 КК.   
Отже, переконливих аргументів, які б свідчили про наявність підстав для скасування судових рішень за доводами касаційної скарги захисника, касаційним судом не встановлено. 
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника та вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 грудня 2019 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 09 липня 2020 року. 
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3