ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«12» жовтня 2020 року
м. Харків
справа № 629/6488/19-ц
провадження № 22ц/818/4080/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -   Котелевець А.В., Яцини В.Б.
за участю секретаря – Колосовської А.Р.
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , представниця позивача – ОСОБА_2 ,
відповідачка – ОСОБА_3 ,
третя особа – ОСОБА_4 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 червня 2020 року в складі судді Ткаченко О.А.
в с т а н о в и в:
У грудні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та просив змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на виконання рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05 червня 2014 року, та здійснювати стягнення з нього аліментів у розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку та доходів платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення повноліття, починаючи стягнення з дня набрання новим судовим рішенням законної сили, та аліменти сплачувати на користь ОСОБА_3 ; визначити Зарічному відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області, що виконавчий лист, виданий на підставі та виконання заочного рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05 червня 2014 року про стягнення з нього аліментів підлягає виконанню у повному обсязі до набрання законної сили рішенням у цій справі; вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 – задоволено частково; зменшено розмір аліментів, визначений заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05 червня 2014 року та стягнений з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/6 частину всіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття; виконавчий лист № 629/1472/14-ц від 05 червня 2014 року, виданий Лозівським міськрайонним судом Харківської області, відізвати з дня набрання даним рішенням законної сили, долучивши його до матеріалів справи; судовий збір в розмірі 768,40 грн, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; в іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовлено.

06 травня 2020 року ОСОБА_1 через представника подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення.

Заява мотивована тим, що при зверненні до суду з позовом надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і планує понести у зв`язку з розглядом справи, що орієнтовно складав 1500,00 грн. Вказав, що ним сплачено адвокату за надання правничої допомоги 1500,00 грн, що підтверджується відповідними доказами. Однак, при ухваленні рішення у справі судом не вирішено питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу, що є підставою для ухвалення додаткового рішення. Просив ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути з ОСОБА_3 на його користь понесені судові витрати за правничу допомогу адвоката.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 червня 2020 року у задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення – відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його заяву про ухвалення додаткового рішення – задовольнити, стягнути з ОСОБА_3 на його користь понесені судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 1500,00 грн; вирішити питання щодо судових витрат в межах апеляційного перегляду справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при складанні акту приймання-передачі виконаних робіт за договором про правничу допомогу від 20 грудня 2019 року допущено технічну помилку, а саме замінено його прізвище, ім`я та по батькові в графі «підпис» на ОСОБА_6 , яка також є клієнтом адвоката Нежевело В.В., однак зміст акту стосується надання правничої допомоги саме йому; що вирішення питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу жодним чином не порушує права дитини; що заяв чи клопотань від відповідачки про зменшення судових витрат не надходило.

21 вересня 2020 року до суду апеляційної інстанції від відповідачки надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій вона вважала, що позивачем та його представницею не надано достатньо переконливих доказів на підтвердження понесення ним вказаних витрат, їх виду, обсягу та прийняття їх виконання. Із документів, яка надала представниця позивача вбачається, що підпис на всіх документах від імені позивача виконано сторонньою особою. Підпис цієї особи не відповідає жодному підпису в паспорті позивача та навіть немає близької схожості. Також, відсутній акт приймання – передачі виконаних робіт за договором про правничу допомогу, оскільки він підписаний іншою особою. Зазначила, що надана розрахункова квитанція не відповідає вимогам, закріпленим у наказі Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року за № 13 із змінами, внесеними згідно з наказом МФ України № 288 від 19 лютого 2018 року. Розрахункова квитанція складається з двох частин – корінця та відривної частини. Із цієї розрахункової квитанції не вбачається, що взагалі існувала відривна частина з відповідними реквізитами. Вказала, що вона заперечує і проти стягнення з неї витрат за надання правничої допомоги і в суді апеляційної інстанції з тих самих підстав. При цьому просила стягнути з позивача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 750,00 грн. 

29 вересня 2020 року до суду апеляційної інстанції від представниці позивача надійшла заява по суті справи, в тому числі, щодо зменшення судових витрат на користь сторони відповідача в межах розгляду цивільної справи, в якій вона зазначила, що розрахункова квитанція відповідає вимогам, закріпленим у наказі Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року за № 13 із змінами, внесеними згідно з наказом МФ України № 288 від 19 лютого 2018 року, оскільки адвокат веде облік згідно вимог податкового законодавства. Відривна частина оформлюється для надання клієнту та суду, а корінець – залишається у адвоката з веденням даних про розрахункову квитанцію у книзі обліку. Вказала, що апеляційна скарга є обгрунтованою та просила її задовольнити. 

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, ухвалу суду – скасувати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу, оскільки наданий ним акт приймання-передачі виконаних робіт за договором про надання правової допомоги підписаний не ним, а іншою особою, а також, що справа про зменшення розміру аліментів стосується інтересів дитини, та стягнення з відповідачки судових витрат суперечить таким інтересам.

Проте, з таким висновком суду повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.

У частинах першій, третій статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. 

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Тлумачення змісту положень статті 270 ЦПК України свідчить про те, що додаткове рішення може бути ухвалено судом лише після прийняття рішення по суті спору та за наявності перелічених у частині першій статті 270 ЦПК України підстав.

Додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 

Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами.

Таким чином, на підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Верховний Суд у постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Разом з тим, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у провадженні суду першої інстанції перебувала справа за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

У прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 , зокрема, містилась вимога про вирішення питання щодо судових витрат.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 – задоволено частково та зменшено розмір стягуваних з нього аліментів з ј частини всіх видів його заробітку (доходу) на 1/6 частину.

При цьому, питання щодо відшкодування понесених позивачем судових витрат на надання правничої допомоги судом при ухваленні рішення не вирішувалось.

Інтереси ОСОБА_1 представляла адвокат Нежевело В.В. на підставі ордеру, серія СМ № 24 від 25 листопада 2019 року, та договору про правничу допомогу № 24 від 25 листопада 2019 року (а. с. 26, 27-28).

Згідно пункту 15 вказаного договору сторони дійшли згоди про внесення оплати за правове супроводження по суті і у межах даного договору в 1500,00 грн одноразового внеску будь-яким платіжним способом (на розрахунковий чи картковий рахунок (особистий рахунок) адвоката, поштою, тощо) або внесенню готівкою безпосередньо адвокату (на розсуд та за вибором клієнта).

25 листопада 2019 року ОСОБА_1 сплачено адвокату Нежевело В.В. за надання правничої допомоги 1500,00 грн, що підтверджується копією розрахункової квитанції, серія НВВ № 25-11/2019 (а. с. 29).

З акту приймання-передачі (звіту) виконаних робіт за договором про правничу допомогу (детальний опис) від 20 грудня 2019 року вбачається, що адвокатом Нежевело В.В. надано ОСОБА_1 наступні послуги з правничої допомоги при розгляді справи за його позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів: 

25 листопада 2019 року – консультативна робота та надання юридичної правничої допомоги протягом 50 хвилин;
26 листопада 2019 року – підготовка договору про правничу допомогу, який буде реалізовано при розгляді судової справи протягом 40 хвилин;
05 грудня 2019 року – правнича допомога при вивченні матеріалів, наданих клієнтом протягом 30 хвилин;
20 грудня 2019 року – надання правничої допомоги при підготовці позову протягом 02 годин 40 хвилин;
за згодою позивача – правове супроводження з надання правничої допомоги при розгляді судової справи – попередньо станом на 20 грудня 2019 року протягом 04 годин 40 хвилин.

Таким чином, станом на 20 грудня 2019 року витрачено попередньо 04 години 40 хвилин, що у грошовому розрахунку становить 2200,00 грн. При умові витрати кількогодин попередньо у кількості 4,40 годин – за основу приймається фактично внесена оплата в розмірі 1500,00 грн. Додаткові докази по судовим витратам будуть пред`явлені для вирішення відповідно до статті 148 та статті 270 ЦПК України (а. с. 30-31).

Разом з тим, у вказаному акті в реквізиті «підпис клієнта (замовника)» дійсно зазначено клієнта ОСОБА_6 , а не ОСОБА_1 .

З апеляційною скаргою ОСОБА_1 надано копію уточненого акту приймання-передачі (звіту) виконаних робіт за договором про правничу допомогу (детальний опис) від 01 липня 2020 року, у якому у графі «підпис» вказано його прізвище, ім`я та по батькові, а також проставлено особистий підпис (а. с. 149-151).

Крім того, у вказаному уточненому акті зазначено, що 29 січня 2020 року адвокатом надано правничу допомогу з підготовки клопотання до суду на виконання ухвали щодо надання документальних доказів соціального та майнового стану сторони відповідача та підготовки заяви до суду про вирішення питання про звільнення від сплати судового збору.

Водночас, вказано, що враховуючи домовленість на 1500,00 грн, за основу приймається фактично внесена сума оплати за правничу допомогу адвоката у розмірі 1500,00 грн (а. с. 151).

Відмовляючи у задоволенні заяви представниці позивача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що наданий разом з позовною заявою акт приймання-передачі виконаних робіт за договором про правничу допомогу від 20 грудня 2019 року у графі «про виконання та прийняття виконаних робіт в повному обсязі клієнтом (замовником)» містить прізвище, ім`я та по батькові та підпис клієнта ОСОБА_6 , а не ОСОБА_1 .

Разом з тим, складання акту приймання-передачі виконаних робіт умовами договору про правничу допомогу від 25 листопада 2019 року не передбачено.

При цьому, оплата ОСОБА_1 послуг адвоката Нежевело В.В. підтверджується копією розрахункової квитанції № 25-11/2019 від 25 листопада 2019 року (а. с. 29). 

Також, ОСОБА_1 підтверджує, що ним укладено договір про надання правничої допомоги з адвокатом Нежевело В.В., оплачено надані послуги та підписано акт приймання-передачі виконаних робіт.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18, провадження № К/9901/10114/19, виставлення рахунку клієнту та його оплата свідчать про прийняття послуг з правничої допомоги.

Зважаючи на викладене, судова колегія дійшла висновку, що зазначена помилка у акті є суто технічною та не спростовує факт дійсності надання правничої допомоги у справі позивачу та факт понесення останнім витрат у зв`язку зі зверненням до суду.

Висновок суду першої інстанції, що стягненням витрат на правову допомогу будуть порушені права дитини, оскільки позов заявлено про зменшення розміру аліментів, судова колегія вважає помилковим, оскільки нормами ЦПК України передбачено правила щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу незалежно від категорії справи та змісту спірних правовідносин. Покладенням на відповідачку обов`язку з відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу за умови, що його позовні вимоги задоволено частково, права дитини жодним чином не порушуються.

Висновок суду першої інстанції щодо нескладності справи, можливості користуватися безоплатною правовою допомогою та надмірності витрат, судова колегія також вважає безпідставним.

Частиною п`ятою статті 135 ЦПК України визначено, що у разі недотримання вимог щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. В такому випадку обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В суді апеляційної інстанції відповідачка заявила, що з розміром понесених витрат на правничу допомогу вона не згодна, оскільки він завищений. 

Таким чином, матеріали справи обґрунтованих доводів щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу зі складністю справи не містять, клопотання, крім цих пояснень в суді апеляційної інстанції, про зменшення їх розміру, відповідачка не подавала, а тому стягнення на користь позивача понесених ним витрат на правничу допомогу відповідає вимогам закону.

Водночас, при визначенні розміру суми судових витрат, судова колегія виходить з того, що згідно частини 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:  у разі задоволення позову - на відповідача;   у разі відмови в позові - на позивача;  у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме зменшено розмір стягуваних з нього аліментів з ј частини його доходів до 1/6, а не до 1/8 частини, як він просив у позовній заяві, судова колегія вбачає наявність підстав для стягнення судових витрат на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме Ѕ частину від заявлених вимог, тобто 750,00 грн (1500/2). 

Аналізуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, що є підставою для її скасування.

З огляду на те, що розгляд справи судом першої інстанції вже завершено, результатом чого є постановлене по суті спору судове рішення, яке набрало законної сили, ухвала суду про відмову ухвалити додаткове рішення не може перешкоджати подальшому провадженню в справі. Отже, відсутні підстави, передбачені статтею 379 ЦПК України, для направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нового судового рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 , поданої його представником ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 міститься клопотання щодо стягнення судових витрат, які включають витрати на правничу допомогу. З урахуванням доказів понесення ним витрат на правничу допомогу під час апеляційного перегляду справи, а також того, що його заяву задоволено частково, судовою колегією розмір понесених ним витрат на правничу допомогу визначено в сумі 500,00 грн, замість 1000,00 грн, які він просив стягнути з відповідачки. Оскільки судовий збір за подачу апеляційної скарги ним не сплачувався, так як він є учасником бойових дій та переглядається лише питання щодо розподілу судових витрат у справі, підстав для розподілу судових витрат, а саме, судового збору за перегляд справи апеляційним судом не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368,  п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 – 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 червня 2020 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь  ОСОБА_1 750,00 грн витрат за надання правничої допомоги в суді першої інстанції.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь  ОСОБА_1 500,00 грн витрат за надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                 А.В. Котелевець

В.Б. Яцина 

Повний текст постанови складено 15 жовтня 2020 року.