Номер провадження: 22-ц/813/1938/20 
Номер справи місцевого суду: 495/1399/19
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2020 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: № 495/1399/19

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/1938/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,
за участю секретаря судового засідання – Бикової К.А.,

учасники справи: 
- позивач - перший заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури,
- відповідачі – 1) Затоківська селищна рада, 2) ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради, визнання недійсним свідоцтво про право власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Боярського О.О. 24 липня 2019 року,

встановив:

У лютому 2018 року перший заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури (далі – Прокурор) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до Затоківської селищної ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_1 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 про визнання незаконними рішення селищної ради, недійсними свідоцтв про право власності.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.03.2018 року відкрито провадження по справі за позовом першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_1 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 про визнання незаконними рішення селищної ради, недійсними свідоцтв про право власності.
Ухвалою місцевого суду від 06.06.2018 року справу було прийнято до провадження суддею Боярським О.О. у зв`язку з закінченням терміну повноважень судді Мишко В.В..
30.01.2019 року ухвалою суду першої інстанції було задоволено клопотання позивача та заявлені позовні вимоги до кожної фізичної особи - відповідача були роз`єднані у самостійне провадження.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.02.2019 року прийнято до провадження позовну заяву першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності.
У вказаному у попередньому абзаці даної постанови позові до Затоківської селищної ради, ОСОБА_1 . Прокурор просить: 1) визнати незаконним рішення Затоківської селищної ради від 29.12.2014 року № 2726 «Про передачу гр. ОСОБА_1 у власність земельної ділянки, площею - 0,03 га., (кадастровий номер 5110300000:02:005:0047) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 »; 2) визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 32650412 від 26.01.2015 року щодо земельної ділянки, площею - 0,03 га., для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер 5110300000:02:005:0047).
Прокурор позовні вимоги обґрунтовує тим, що між Затоківською селищною радою та ТОВ «Кимстрой» 12.11.2004 року укладено договір оренди щодо земельної ділянки, площею - 2,3 га., яка знаходиться за адресою - Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, Лиманський курортний район, для будівництва оздоровчо-розважального комплексу, зареєстрований у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за № 04.04.506.00006 від 23.11.2004 року.
Рішенням господарського суду Одеської області від 02.04.2013 року у справі № 916/439/13-г задоволено позов заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах держави, в особі Затоківської селищної ради, до ТОВ «Кимстрой». Розірвано договір оренди та зобов`язано повернути до земель комунальної власності смт Затока вказану земельну ділянку.
В подальшому на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, із земель наданих раніше у користування ТОВ «Кимстрой», проведено державну реєстрацію земельних ділянок по АДРЕСА_2 з кадастровими номерами: 5110300000:02:005:0052; 5110300000:02:005:0040; 5110300000:02:005:0018; 5110300000:02:005:0019; 5110300000:02:005:0020; 5110300000:02:005:0021; 5110300000:02:005:0022; 5110300000:02:005:0023; 5110300000:02:005:0013; 5110300000:02:005:0051; 5110300000:02:005:0050; 5110300000:02:005:0049; 5110300000:02:005:0048; 5110300000:02:005:0042; 5110300000:02:005:0043; 5110300000:02:005:0045; 5110300000:02:005:0046; 5110300000:02:005:0047; 5110300000:02:005:0035; 5110300000:02:005:0034; 5110300000:02:005:0033; 5110300000:02:005:0032; 5110300000:02:005:0031; 5110300000:02:005:0026; 5110300000:02:005:0027; 5110300000:02:005:0028; 5110300000:02:005:0029; 5110300000:02:005:0012; 5110300000:02:005:0010; 5110300000:02:005:0009; 5110300000:02:005:0008; 5110300000:02:005:0007.
Після державної реєстрації земельних ділянок Затоківською селищною радою 29 грудня 2014 року прийнято рішення про відведення вказаних земельних ділянок у власність на користь приватних осіб, в тому числі ОСОБА_1 , для індивідуального дачного будівництва.
Водночас, як вбачається з листа Затоківської селищної ради від 05.02.2018 року підставою для державної реєстрації земельної ділянки стала технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки яка раніше перебувала у користуванні ТОВ «Кимстрой» згідно договору оренди, укладеного 12.11.2004 року.
Цільове призначення земельної ділянки, яка перебувала у користуванні ТОВ «Кимстрой», значилось як - будівництво та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення. Після поділу цієї земельної ділянки Затоківська селищна рада мала розпорядитись відповідно до цього ж цільового призначення, а не передавати земельну ділянку у власність для індивідуального дачного будівництва. 
У зв`язку з цим, у даному випадку має місце формування нової земельної ділянки (з іншими межами, конфігурацією, площею та цільовим призначенням), що в свою чергу вимагає виготовлення такого виду документації із землеустрою, як проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
При цьому, відведення земельних ділянок у власність громадян з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва безпосередньо суперечить містобудівній документації, згідно з якою спірні земельні ділянки згідно Генерального плану смт Затока відносяться до земель рекреаційного призначення. 
Таким чином, порушення земельного законодавства полягає у недотриманні порядку передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 .. Земельна ділянка для індивідуального дачного будівництва повинна була передаватись у власність на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а не на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки (а. с. 2 – 30, 43 – 45, 48 – 50, 52 - 53).
До суду першої інстанції Затоківською селищною радою було надано відзив на позов, у якому відповідач зазначає про законність та обґрунтованість вимог позову Прокурора (а. с. 87 – 87 зворотна сторона, 97 – 97 зворотна сторона).
У судове засідання суду першої інстанції учасники справи не з`явились (а. с. 126).
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 липня 2019 року позов Прокурора задоволено.
Визнано незаконним рішення Затоківської селищної ради від 29.12.2014 року № 2726 «Про передачу гр. ОСОБА_1 у власність земельної ділянки, площею - 0,03 га., (кадастровий номер 5110300000:02:005:0047) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 ». 
Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 32650412 від 26.01.2015 року щодо земельної ділянки, площею - 0,03 га., для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер 5110300000:02:005:0047).
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що цільове призначення земельної ділянки, яка перебувала у користуванні ТОВ «Кимстрой», значилось як будівництво та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, а після поділу цієї земельної ділянки Затоківська селищна рада мала розпорядитись відповідно до цього ж цільового призначення, а не передавати земельну ділянку у власність фізичній особі для індивідуального дачного будівництва. 
Наведені позивачем аргументи свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Підставою для набуття територіальною громадою, в особі Затоківської селищної ради, права комунальної власності на землю є безоплатна передача їй землі державою. Оскільки право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів, кожне порушення закону щодо безпідставного заволодіння комунальною власністю є порушенням державних інтересів. 
Порушення інтересів територіальної громади смт Затока полягають у незаконному набутті ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку комунальної власності площею 0,03 га, тобто у протиправному позбавлені територіальної громади смт Затока права на вищезазначену земельну ділянку.
Вбачаючи вищевикладене, місцевий суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову Прокурора (а. с. 127 - 133).
ОСОБА_33 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову Прокурора відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин справи, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує на те, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності його належного сповіщення про дату час та місце розгляду справи. Зазначає про те, що суд дійшов необґрунтованого висновку щодо неправомірності прийняття Затоківською селищною радою оскаржуваного рішення, формування і надання спірної земельної ділянки у власність. Посилається на недоведеність Прокурором факту порушення прав прокуратури оскаржуваним рішенням Затоківської селищної ради.
У листопаді 2019 року, березні 2020 року до апеляційного суду надійшли заяви адвоката Садовського В.Є., діючого від імені ОСОБА_1 , про застосування наслідків спливу строків позовної давності у даній справі.
У відзиві на апеляційну скаргу Прокурор заперечує проти апеляційної скарги. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції просить залишити без змін. Посилається на низку норм законодавства в обґрунтування доводів Прокурора щодо підстав здійснення представництва Прокурором інтересів держави у даній справі. Інші доводи відзиву на апеляційну скаргу є відображенням доводів вищенаведеного позову Прокурора.
У додаткових поясненнях до апеляційної скарги адвокат Садовський В.Є., діючий від імені ОСОБА_1 , просить апеляційний суд відмовити у задоволенні позову Прокурора. Зазначає про те, що на момент прийняття оскаржуваного рішення Затоківською селищною радою, спірна земельна ділянка була зареєстрована за посадовою особою Держгеокадастру із внесенням відомостей про неї, в тому числі з визначенням виду використання земельної ділянки – для індивідуального дачного будівництва. Тому, на думку представника ОСОБА_1 , була відсутня необхідність розробки нового проекту землеустрою.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Заяв, клопотань від останніх не надійшло.
Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин.
Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).
На підставі рішення зборів суддів Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року, відповідно до частини 2 статті 29 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами) та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), рішення Ради суддів України за №19 від 17 березня 2020 року, постанови головного державного санітарного лікаря України №16 від 09 травня 2020 року, рішення Державної комісії з питань  техногенно-екологічної безпеки та надзвичайної ситуації від 15 жовтня 2020 року, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в місті Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду та забезпечення безпечних умов праці працівникам суду ухвалено розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду».
Пунктами 1, 5, 12 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний», зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у частинах 1, 2 статті 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Це розпорядження набрало чинності з 26 жовтня 2020 року.
Отже, вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину, установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний».
 
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, додаткових пояснень до апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. 
Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції щодо обгрунтованості позовних вимог. Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильних вищезазначених висновків про обгрунтованість позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 2, 4, 20, 79-1, 121, 122, 186-1 ЗК України, ст. ст. 12, 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 15, 21 Закону України «Про державний земельний кадастр», ст. ст. 11, 15, 16, 21 ЦК України, ст. ст. 13, 14, 19 Конституції України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.
На підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 
Згідно з рішенням Затоківської селищної ради від 29.12.2014 року № 2726 ОСОБА_1 , на підставі ч. 1 ст. 121 ЗК України, було передано у власність земельну ділянку, площею - 0,03 га., (кадастровий номер 5110300000:02:005:0047) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з витягом з ДЗК про земельну ділянку АДРЕСА_1 (кадастровий номер 5110300000:02:005:0047), в графі «Інформація про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки» зазначено - Технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, 20.10.2014 року; ФОП ОСОБА_34 .. Такі обставини також підтверджуються Затоківською селищною радою.
Таким чином земельна ділянка, що була передана ОСОБА_1 в порядку безоплатної передачі (ст. 121 ЗК) для індивідуального дачного будівництва, була сформована шляхом поділу, за технічною документацією із землеустрою щодо поділу. 
Разом з тим, вказана земельна ділянка АДРЕСА_1 до її формування входила до єдиного масиву (ділянки), площею - 2,30 га., що перебував в оренді ТОВ «Кимстрой» до 2013 року. 
В пункті 15 Договору оренди від 12.11.2004 року, укладеного між Затоківською селищною радою та ТОВ «Кимстрой», зазначено, що цільовим призначенням земельної ділянки є будівництво оздоровчо-розважального комплексу.
Між сторонами виникли земельні правовідносини щодо законності вказаного вище рішення Затоківської селищної ради, набуття права власності на земельну ділянку.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Апеляційний суд критично ставиться до доводів представника апелянта про необхідність застосування наслідків спливу строків позовної давності у даній справі, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості щодо звернення ОСОБА_1 до місцевого суду з заявою про застосування наслідків спливу строків позовної давності у даній справі.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. 
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За приписами ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У відповідності до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави та об`єктом права власності українського народу. Від імені народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Відповідно до ст. 2 ЗК України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).
Статтею 4 ЗК України встановлено, що завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель
Згідно зі ст. 12 ЗК України, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» розпорядження землями територіальної громади, у тому числі, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян є виключною компетенцією сільських, селищних та міських рад.
Відповідно до ч. 3 ст. 20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок.
Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності провадиться: щодо земельних ділянок, розташованих у межах населеного пункту, - сільською, селищною, міською радою; щодо земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, - районною державною адміністрацією, а щодо земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, що не входять до території району, або в разі якщо районна державна адміністрація не утворена, - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною державною адміністрацією.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, розробляється на замовлення власника земельної ділянки без надання дозволу Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування на його розроблення.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється в порядку, встановленому законом.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186-1 цього Кодексу.
Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, погодженого в порядку, встановленому ст. 186-1 цього Кодексу, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зміну її цільового призначення.
Статтею 15 Закону України «Про державний земельний кадастр» визначено перелік відомостей про земельну ділянку, які включаються до Державного земельного кадастру, зокрема, цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель).
Пунктом 6 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру щодо виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель: - на підставі відповідної документації із землеустрою, яка розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; на підставі письмової заяви власника (користувача) земельної ділянки державної чи комунальної власності, - у разі зміни виду використання земельної ділянки (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони); на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення.
Відповідно до ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок (п. 2, ч. 2). Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ч. 4). Формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок (ч. 5). Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок (ч. 6). Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї (ч. 9). Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі (ч. 10).
Як зазначалось вище, земельна ділянка, що була передана ОСОБА_1 в порядку безоплатної передачі (ст. 121 ЗК) для індивідуального дачного будівництва, була сформована шляхом поділу, за технічною документацією із землеустрою щодо поділу. 
Разом з тим, вказана земельна ділянка АДРЕСА_1 до її формування входила до єдиного масиву (ділянки) площею 2,30 га, що перебував в оренді ТОВ «Кимстрой» до 2013 року. 
В пункті 15 Договору оренди від 12.11.2004 року, укладеного між Затоківською селищною радою та ТОВ «Кимстрой», зазначено, що цільовим призначенням земельної ділянки є будівництво оздоровчо-розважального комплексу. 
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що, передаючи у власність ОСОБА_1 спірну ділянку, Затоківська селищна рада змінила її цільове призначення без проведення та дотримання встановленої процедури, оскільки поділ земельної ділянки можливий лише з збереженням її цільового призначення. Проте в даному випадку поділ проведено зі зміною цільового призначення земельної ділянки (з «будівництво оздоровчо-розважального комплексу» на «індивідуальне дачне будівництво»). 
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про землеустрій», цільове призначення земельної ділянки – це її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.
Стаття 121 ЗК України не встановлює можливість безоплатної передачі громадянам земельної ділянки для будівництва оздоровчо-розважального комплексу.
11 вересня 2018 року Велика Палата Верховного Суду розглянула справу № 712/10864/16-а в якій дійшла наступних висновків стосовно питання про зміну цільового призначення земельної ділянки.
Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.
Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу.
Так, ст. 122 ЗК України, серед іншого, передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
У той же час відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону № 280/97-ВР до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належать повноваження щодо вирішення відповідно дозаконупитань регулювання земельних відносин.
Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що зміна цільового призначення земель комунальної форми власності є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування, яка проводиться на підставі відповідних проектів устрою, що мають затверджуватись рішенням уповноваженої ради у встановленому законом порядку.
Виходячи з принципу ЗК щодо раціонального використання та охорони земель Велика Палата Верховного Суду вважала, що зміна виду використання землі в межах її цільового призначення повинна проводитися у порядку, встановленому для зміни цього цільового призначення землі.
ЗК передбачає зміну цільового призначення землі органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення природоохоронного та історико-культурного призначення.
Аналогічних висновків Верховний суд дійшов у постановах від 08.05.2018 у справі № 521/4789/17, від 30.05.2018 у справі № 308/7923/16-ц, від 27.06.2018 у справі № 362/3134/14-ц, від 04.07.2018 у справі № 826/8492/17, від 17.07.2018 у справі № 712/9000/16-а, від 21.02.2019 у справі № 813/6231/14, від 26.06.2019 у справі № 701/902/17-ц. 
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Згідно з ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Підсумовуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що цільове призначення земельної ділянки, яка перебувала у користуванні ТОВ «Кимстрой», значилось як будівництво та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, а тому після поділу цієї земельної ділянки Затоківська селищна рада мала розпорядитись відповідно до цього ж цільового призначення, а не передавати земельну ділянку у власність фізичній особі для індивідуального дачного будівництва. 
Наведене вище свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Крім того, згідно з ст. 1 ЗУ «Про місцеве самоврядування», Затоківська селищна є представницьким виборним органом місцевого самоврядування, який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення. Право комунальної власності – право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.
Відповідно до ст. 80 ЗК України, суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності. Статтею 83 ЗК України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст є комунальною власністю. 
Підставою для набуття територіальною громадою в особі Затоківської селищної ради права комунальної власності на землю є безоплатна передача їй землі державою. Оскільки право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів, кожне порушення закону щодо безпідставного заволодіння комунальною власністю є порушенням державних інтересів. 
Порушення інтересів територіальної громади смт Затока полягають у незаконному набутті ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку комунальної власності площею 0,03 га, тобто у протиправному позбавлені територіальної громади смт Затока права на вищезазначену земельну ділянку.
Прийняття незаконного рішення про передачу у власність земельної ділянки комунальної власності позбавляє Український народ загалом (ст. 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. ст. 14, 19 Конституції України).
Прокурором повністю обґрунтована необхідність звернення із позовом на захист інтересів держави у сфері земельних правовідносин, дотримання конституційного принципу законності набуття й реалізації права власності на землю у поєднанні із додержаним засад правового порядку в Україні.
Вбачаючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо неправомірності прийняття Затоківською селищною радою оскаржуваного рішення, формування і надання спірної земельної ділянки у власність, недоведеність Прокурором факту порушення прав прокуратури оскаржуваним рішенням Затоківської селищної ради є безпідставними. Доводи апеляційної скарги наведеного вище не спростовують, зводяться до невірного тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права, переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано правильну оцінку. Апеляційна скарга у вищевказаній частині є безпідставною.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Щодо доводів апеляційної скарги про розгляд справи за відсутності відомостей про сповіщення апелянта колегія суддів зазначає наступне.
За правилами ч. ч. 1, 2, 3, 4 статті 128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Апеляційний суд звертає увагу на низку доказів, які містяться в матеріалах справи щодо сповіщення ОСОБА_1 про розгляд справи судом першої інстанції. Так, з матеріалів справи вбачається наявність низки заходів вжитих місцевим судом щодо сповіщення апелянта про розгляд справи, який було призначено, зокрема на 24 липня 2019 року, а саме судом було направлено повістку за адресою реєстації ОСОБА_1 , викладено відповідне оголошення на сайті Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області. Судові повістки повернулися до суду з приміткою пошти – «За закінченням терміну зберігання».
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги щодо несповіщення апелянта про дату, час та місце розгляду справи місцевим судом є обгрунтованими.
Такким чином, апеляційнк скарга є частково обгрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення у випадку розгляду справи за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обовьязковим), якщо такий учасинк справи обгрунтовує свою апеляційну скаоргу такою підставою. 
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову прокурора. 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження вищевказаних судових рішень зазначені в ч. 2 ст. 389 ЦПК України. 

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський 
пеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 липня 2019 року– скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради, визнання недійсним свідоцтво про право власності – задовольнити.

Визнати незаконним рішення Затоківської селищної ради від 29.12.2014 року № 2726 «Про передачу гр. ОСОБА_1 у власність земельної ділянки, площею - 0,03 га., (кадастровий номер 5110300000:02:005:0047) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 ». 

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 32650412 від 26.01.2015 року щодо земельної ділянки, площею - 0,03 га., для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер 5110300000:02:005:0047).

Стягнути в рівних частках з Затоківської селищної ради (код ЄДРПОУ 04527052) та з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь прокуратури Одеської області (р/р 35213085000564 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172, ЄДРПОУ 03528552, юридична та поштова адреса: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3, тел. 731-98-00, неприбуткова організація) сплачений судовий збір усумі 3 524 (три тисячі п`ятсот двадцять чотири) гривень, а саме по 1762 гривень з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною 2 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 16 листопада 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе