КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
факс 284-15-77 e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи № 754/3715/19 Апеляційне провадження № 22-ц/824/12989/2020	Головуючий у суді першої інстанції - Саламон О.Б. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
04 грудня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                         Нежура В.А.,
судді                                              Березовенко Р.В., Суханова Є.М.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 серпня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь інфляційні втрати та 3% річних у загальній сумі 147 032,84 грн.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.12.2009 з ОСОБА_3 на користь позивача стягнуто 105 660, 62 грн. На день звернення позивача до суду відповідач не виконав зобов`язання, визначені рішенням суду, заборгованість останнього складає 70 723,92 грн. Тому просив стягнути за період з 01.03.2010 по 28.02.2019 інфляційні втрати у розмірі 127 925,76 грн. та 3% річних у розмірі 19 107,08 грн. (а.с. 1-3).
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.08.2020 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати у розмірі 29 431,26 грн., 3 % річних - 6 366, 28 грн. та понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. У іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 226-230).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно застосував строк позовної давності, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання, у нього виникло право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за весь час прострочення, а не за три останні роки, що передували подачі позову (а.с. 232-236).
19.10.2020 ОСОБА_2 було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказується, що позивач не приймає до уваги, що главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність, та в даному випадку до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця.
Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно (право володіння, користування).
За змістом ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.12.2009 по справі №2-1966/2009 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 99 574, 87 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1 048,25 грн. та інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в розмірі 37,50 грн.
В Деснянському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ перебуває виконавче провадження №17928052 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1966, виданого 18.02.2010 Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 105 660, 62 грн.
Відповідно до листа Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 06.03.2019, станом на 06.03.2019 боржником сплачено борг в розмірі 34 936,70 грн., залишок боргу від суми 105 660,62 грн. становить 70 723, 92 грн. (а.с. 4).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 22).
Як вбачається з копії спадкової справи до майна померлого ОСОБА_3 30.09.2019 з заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_2 . ОСОБА_4 звернувся з заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 (а.с. 53зв., 54).
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.12.2019 замінено сторону виконавчого провадження №17928052 з примусового виконання виконавчого листа №2-1966 від 18.02.2010, а саме боржника ОСОБА_3 на його правонаступника ОСОБА_2 (а.с. 98).
18.06.2020 старшим державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черухою О.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №17928052 з примусового виконання виконавчого листа №2-1966, виданого 18.02.2010 Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 105 660,62 грн., оскільки виконавчий документ виконано в повному обсязі (а.с. 190, 191).
У рішенні Деснянського районного суду м. Києва від 25.12.2009 визнано грошові зобов`язання ОСОБА_3 із відшкодування шкоди, визначено їх розмір.
ОСОБА_2 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , оскільки в межах визначеного законодавством строку подала заяву про прийняття спадщини, а отже остання є боржником перед позивачем у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Також нею подано до суду докази вартості та обсягу успадкованого майна.
Як вбачається з матеріалів спадкової справи, до складу спадщини увійшов автомобіль «КІА» д/н НОМЕР_1 та 1/4 частина кв. АДРЕСА_1 .
Відповідачем подано до суду Звіт про незалежну оцінку кв. АДРЕСА_1 , у відповідності до якої вартість квартири складає 1 060 700,00 грн., та витяги з Інтернет ресурсів, у відповідності до яких орієнтовна вартість автомобіля з аналогічними характеристиками складає від 4 800,00 дол. США до 6 000,00 дол. США (а.с. 192-219).
Станом на день звернення позивача з даним позовом ОСОБА_3 неналежним чином виконувались зобов`язання за рішенням Деснянським районним судом м. Києва від 25.12.2009, а саме станом на 06.03.2019 заборгованість останнього становила 70 723,92 грн., а отже позивач набув право нараховувати 3 % річних та індекс інфляції в порядку ст. 625 ЦПК України.
З матеріалів справи вбачається, що останній платіж в рахунок виконання зобов`язань здійснено ОСОБА_3 в березні 2019 року.
З розрахунку наданого позивачем, період за яких останній нараховує 3% річних та індекс інфляції складає: з 01.03.2010 по 28.02.2019.
Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України і ст. 230 ГК України.
Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє стягувача права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.
Разом із тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.
Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК).
Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України, зокрема відповідно до частини 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у стягувача виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).
Враховуючи, що позивач звернувся за стягненням інфляційних втрат і річних відсотків за весь період прострочення платежу, то суд повинен встановити, чи дотримано строки позовної давності. Позивач визначив період для стягнення 3% річних та інфляційних втрат із 01.03.2010 по 28.02.2019. При цьому, позивачу з 2010 року було відомо про порушення ОСОБА_3 зобов`язання з виконання рішення суду, однак протягом періоду заявленого в позові, вимоги про стягнення 3% річних та індексу інфляції останнім не пред`являлись.
Доводи ОСОБА_1 на те, що строки позовної давності переривались внаслідок часткового погашення ОСОБА_3 боргу, визначеного рішенням суду, є необґрунтованими, оскільки вказані дії боржника свідчать про визнання ним свого обов`язку по поверненню стягнутих рішенням суду коштів, разом з тим вони не свідчать про визнання ОСОБА_3 вимог в частині стягнення 3% річних та індексу інфляції, оскільки зазначені вимоги позивачем до нього пред`явлені лише в березні 2019 року.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення 3% річних та інфляційні втрати за період з 12.03.2016 по 12.03.2019, оскільки вимоги про стягнення грошових коштів передбачених ст. 625 ЦК України не є додатковими вимогами, в розумінні ст. 266 ЦК України, а тому стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливо до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.
Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим в судових засіданнях доказам та постановив вірне та обґрунтоване рішення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, судапеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Понесені заявником судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).
Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 серпня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
 
Суддя-доповідач                                                                                  В.А. Нежура
 
Судді                                                                                            Р.В. Березовенко
 
                                                                                                       Є.М. Суханова