УХВАЛА

11 листопада 2020 року 
м. Київ

Справа №  910/10111/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульського Г.М. - головуючого, Пількова К.М., Краснова Є.В.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс"
на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2020
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс" 
до Київської міської ради,
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: 1) Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), 
2) Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна", 
3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Інститут розвитку людини" (інститут інвалідів),
про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
22.10.2020 (відповідно до відбитку штампу Верховного Суду "Скриня" на першому аркуші касаційної скарги) Товариство з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2020, якою зупинено провадження у справі №  910/10111/19 за апеляційною скаргою Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2020 до набрання законної сили судовим рішенням у господарській справі №910/10440/19.  
Розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс", Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі, виходячи з такого.
Статтею 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Звертаючись з касаційною скаргою на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2020 про зупинення провадження скаржник вказує на те, що судом апеляційної інстанції порушено норми статті 204 Цивільного кодексу України, пункту 10 частини 2 статті 2, пункту 5 частини першої статті 227, частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, оскільки суд не може посилатись на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані у справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Зупиняючи провадження у справі апеляційний господарський суд виходив з того, що позивачем заявлено вимоги про встановлення наявності правових підстав для визнання незаконною бездіяльності Київської міської ради щодо не розгляду протягом одного місяця заяв позивача, які подані ним з метою юридичного оформлення правовстановлюючих документів на необхідну для розміщення та обслуговування будівлі частину земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:75:213:0007, та зобов`язання розглянути вказані заяви, у зв`язку з чим у межах розгляду даної справи дослідженню і оцінці підлягають обставини щодо наявності у позивача права власності на об`єкт нерухомості, який знаходиться на земельній ділянці.
У той же час, спір щодо правомірності набуття Товариством з обмеженою відповідальністю ?Офіс Сервіс Люкс? права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на спірній земельній ділянці, розглядається господарським судом у межах справи №910/10440/19, предметом якої є скасування запису №23311264 від 10.11.2017 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: будівлю літ. "Н", блок "А", загальною площею 3495 м2, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корп. 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 362161380000 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Офіс сервіс люкс", внесений державним реєстратором Київської філії Комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" Дідичуком Ігорем Анатолійовичем, а також відновлення реєстрації (зареєструвати) права власності на нерухоме майно, а саме: будівлю літ. "Н", блок "А", загальною площею 3495 м2, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корп. 1 за Вищим навчальним закладом "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" (код ЄДРПОУ: 30373644) на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер 21752426, виданого 16.05.2014, видавник: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві.
Отже, виходячи з предмета спору у даній справі, встановлення наявності порушеного права позивача, залежить від вирішення питання наявності права власності у Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс" на об`єкт нерухомості, який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:75:213:0007, а відтак безумовно має вирішальне значення для висновку про наявність у нього права користування земельною діяльною (її частиною) та права на юридичне оформлення такого користування, що є предметом розгляду у справі №910/10440/19, а відповідно і моменту виникнення у позивача відповідного права, тому вказані обставини є такими, що мають значення для правильного вирішення справи №910/10111/19.
Таким чином, внаслідок вирішення по суті спору у справі № 910/10440/19, суд встановить наявність у позивача права на користування земельною ділянкою (право на поділ та розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва), від яких залежить встановлення апеляційним господарським судом правомірності надання правової оцінки бездіяльності відповідача щодо розгляду заяв позивача про надання згоди на поділ та розроблення такої технічної документації.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.
Положеннями пункту 4 частини першої статті 229 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.
З огляду на викладене, правильне застосування судом апеляційної інстанції положень пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Доводи позивача, викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм права під час прийняття оскаржуваної ухвали.
Право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").
З огляду на викладене та з урахуванням прецедентної практики Європейського суду з прав людини, зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі, не звужує та не зменшує права доступу до суду особи, яка звернулась за захистом свого порушеного права.
Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс" на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2020 на підставі частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у даній справі правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Відповідно до положень частини шостої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.
Керуючись статтями 234, 235, 287 - 292, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №  910/10111/19 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс" на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2020.
2. Копію цієї ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику, а іншим учасникам справи - копію ухвали.
3. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню

Головуючий                                                                                Г.М. Мачульський

Судді                                                                                          К.М. Пільков

                                                                                          Є.В. Краснов